83 
3. Haraldsted norr om Ringsted i Seelands cen- 
tralaste del. 
Pâ Möen, särskildt pâ Klinten, samt pâ ostkusten 
af Falster och pâ Rügen är arten vanlig eller spridd. 
Den ofvan omtalade lokalen pâ Hven har möj- 
ligen icke varit den enda, pâ hvilken Equisetum ma- 
ximum under de sista ärhundradena anträffats inom 
värt land. I den andra upplagan af Hartmans flora 
(1832) meddelas om växten: ’’anförd som svensk af 
Retzius, men har icke blifvit bestyrkt.” I andra äl- 
dre floror äterfinnes den upptagen med större eller 
mindre reservation. Sa anför Wahlenberg densamma 
i Flora suecica (1826) sid. 1084 med tillägget ”valde 
dubium”. I nyare tiders floristiska arbeten är den 
däremot mestadels utsluten. I sin Skanes flora (2:ra 
uppl., 1870) Säger dock Lilja: ’’tagen af själfva Ehr- 
hart i Skane enligt Retzius, stallet obekant, bör sö- 
kas i södra skogstrakterna”. Fiera utdrag ur littera- 
turen torde vara mindre nödiga, da det af allt hvad 
jag kunnat Anna är alldeles uppenbart, att källan für 
senare uppgifter är A. J. Retzius. Denne omnämner 
arten pâ tvänne ställen *),. men pâ intetdera stallet 
Annes nâgon lokaluppgift; pâ det förra angifves endast 
”paludes”, ’’uliginosa” och pâ det andra säges: ”är 
ganska sällan förekommande i fuchtig jord, som har 
skngga. Hushallsnyttan är okänd.” 
Retzius citerar i Fl. scand. Ehrhart, hvilken â 
sin sida pâ det angifna stallet * 2 ) vid ett omnämnande 
af fyndet af E. telmateja vid Rhen polemiserar mot 
uppfattningen, att denna art ej skulle vara väl skild 
fran närstäende, men ej nämner det minsta om ar- 
tens förekomst i Sverige. 
Da Ehrhart emellertid företagit rätt vidsträckta 
resor inom vart land har jag nedlagt ganska mycket 
') Flora seandinaviæ prodromus 2:ra uppl. Leipzig 1795, sid. 
247 och Flora oeconomica sueciæ Lund 1806, sid. 253. 
2 ) Beiträge zur Naturkunde 2 (1788), sid. 159. 
