129 
Om bladbyggnaden hos Mangrove-växterna. 
Af F. W. G. Areschoug. 
Ur ett snart utkommande arbete öfver detta 
ämne ') tillâta vi oss här meddela den svenske läsa- 
ren ett kortare utdrag. 
Som bekant tillhör iträgavarande växtformation 
uteslutande den tropiska zonen och uppträder endast 
pâ en smalare strandremsa af laga kuster, der inga 
bränningar förekomma och der en regelbunden vex- 
ling mellan ebb och flod eger rum. Under flodtiden 
star derför denna vegetation mer eller mindre full- 
ständigt under vatten. Nâgra för samtliga represen- 
tanter af denna formation gemensamma karakterer, 
genom hvilka de skulle skilja sig f'rän andra halofy- 
ter, saknas, ty hvarken den förtidiga groningen, som 
eger rum medan fröna änuu sta i organisk förbindelse 
med moderväxten, ej heller de fran det ofvanjordiska 
stamsystemet utgaende stödjerötterna eller de egendom- 
liga respirationsrötterna âterfinnas hos alla hithörande 
växter. Ocksa finnas talrika mellanformer emellan 
dem och öfriga halofyter, hvarför de äfven torde böra 
uppfattas sasom den mest extrema typen af sistnämnda 
växtformation. 
Schimper (Die ind. malay. Strandflora, in Mitteil, 
aus den Tropen. H. 3) har törst fästat uppmärksam- 
heten pâ den stora öfverensstämmelsen i anatomiskt 
hänseende, som rader emellan Mangrove-växterna jämte 
hafofyterna i allmänhet â ena sidan och xerofy- 
terna â den andra. Denna öfverensstämmelse anser 
han jdterst bero pâ det hos bäda dessa växtformationer 
radande behofvet af att minska vattenafdunstningen, 
för hvilket ändamäl samma organiska anordningar 
komma tili användning hos dem bada. Säsom sädana 
anordningar betecknar nämnde förfättare en tjockväg- 
*) Untersuchungen über den Blattbau der Mangrove-Pflanzen, 
von F. W. C. Areschoug, Bibliotheca Botanica. Heft 56, Stuttgart, 
1902. 
Bot. Not. 1902. 
9 
