134 
alltjemt upptages och ledes tili bladen, sä skulle snart 
den eventualiteten inträffa, att vattenväl'nadens celler 
blefvo öfverfjdlda och ej künde upptaga mera vatten. 
Men mot den na éventualité t finnas tvänne korrektiv. 
Antingen finnas särskilda inrättningar pä bladens yta, 
som aflägsna vattnet eller hafva vattenväfnadens celler 
den märkvärdiga egenskapen, att högst betydligt till- 
växa i samma man större plats för det upptagna vatt- 
net blir erforderligt. Det är ej ovanligt, att bäda dessa 
utvägar samtidigt tagas i anspräk. Yattencellernas 
förmäga att ansenligt tillväxa iakttogs först af Scliim- 
pcr (a. st., pag. 16) hos Sonncratia acida och af Ha- 
berlandt (Bot. Tropenreise, pag. 190) hos Rhizophora 
mucronata , men har af mig pâvisats hos en stör mängd 
andra Maugrove-växter. Den föranleder, att de äldre bla- 
den kunua blifva mer än dubbelt tjockare än de yngre. 
De tjockaste sädana blad har jag iakttagit hos en 
Lythrarié, Peuplas acidula. Merendels tillväxa cel- 
lerna i en sä beskaffad vattenväfnad i en mot blady- 
tan lodrät riktning och antaga sâlunda en prismatisk 
eller palissadlik form. 
Sasom vattenuppsamlande organ kunna äfven fun- 
gera enstaka celler, vare sig epidermis-, palissad- 
eller svampparenchymceller. Af vida större fysiolo- 
gisk betydelse är emellertid vattenväfnaden, hvars 
olika Ursprung och beskaffeuhet i öfrigt för här ifrä- 
gavarande växters vidkommande hittills varit mindre 
päaktade, än de i sjelfva verket förtjenat. Yisserligen 
har Schimper uppmärksammat, att vattenväfnaden hos 
nägra Mangrove-växter är hypodermoidal, hos andra 
befinner sig i bladets iure, men inläter sig för öfrigt 
ej pä nägon undersökning af denna väfnads uppkomst 
eller byggnad. Mina egna denna fraga betiäffande 
undersökningar hafva ädagalagt, att vattenväfnaden 
är primär eller . sekundär , d. v. s. antingen redan un- 
der bladets utveckling förefinnes sasom sadan eller 
först sedermera utveeklas, i det att dess Ursprungligen 
