141 
r .7» 
Nyt norsk Voxested for Stellaria longipes, Goldie. 
Af Fiskeri-Inspektör A. Landmark. 
Paa Europas Fasfcland bar, saavidt mig bekjeudt, 
denne, fra vore övrige Stellaria- Arter saa iöinefal- 
dende afvigende Art hidtil kun været kjendt fra et 
eneste Voxested, nernlig paa Vasbottenfjeldet i Talvik, 
Vestfinmarken. Uuder et kortvarigt Opbold i Nord- 
reisen, Tromsö Amt, i August 1901 var jeg saa hel- 
dig at finde Planten voxende, om end i ringe Mængde, 
paa den Del af Fjeldet Javroaive, der ligger nærmest 
mod Reisendalen, og soin i Distriktet gaar under Navn 
af Bikkahitima. 
Den Höide over Havet, hvori Planten her fore- 
fandtes, er, saavidt jeg uden Barometer kunde be- 
dömme det, vistnok omtrent den samme eller rime- 
ligvis lidt större end Höiden af dens Voxested i 
Talvik (ca. 500 m.). Men iövrigt er de Forhold, 
hvorunder Planten optræder paa begge Voxesteder, 
vidt forskjellige. 
Paa Vasbottenfjeldet voxer den fortrinsvis ude paa 
Skrænten af smaa uregelmæssige lodrette Afsatser i tem- 
melig brat Terræn, der gjennemrisles af Snevand fi’a en 
ovenforliggende Snefonn. Det grusede eller smaaste- 
nede Jordsmon, hvori Plantens vidlöftige Rodsystem 
udbreder sig, er saaledes her gjennemgaaende vaadt 
eller ialfald meget fugtigt. Voxestedet paa Bikkahi- 
tima er derimod en aldeles tôrlændt og jevn, svagt 
heldende Skraaning, der savner ethvert Tilsig af 
Vand fra ovenforliggende Snefonner, og hvor en 
og anden opstaaende mörkfarvet Skifei'helle saagodt- 
som er det eneste, der afbryder Terrænets ensformige 
Jevnhed. 
Grundens Tôrlændthed præger sig ogsaa i den 
övrige Vegetation, der er yderst snau, idet den dan- 
ner et til Jorden tæt trykket Teppe, hvis enkelte Dele 
sjelden hæver sig mere end nogle ganske faa Centi- 
Bot. Not 1902. 
