151 
ofvan jordytan och utbilda ett par smä blad, nâgon 
egentlig rosettbildning torde dock icke korama till 
stand. — Vid blomningen är sträet omgifvet 
af bladslidor frän endast föregäende är och 
hufvudskottet synes vanligen bortdö efter blomningen. 
Dessa arter bli säledes icke stationära utan förflytta 
sig sä smäningom hit och dit öfver växplatsen. 1 ) 
E. aquatile synes i sig förena bäda de nu om- 
nämnda skottbyggnadstyperna. Utvecklingen är 3-ärig, 
en föga utvecklad, men dock s}mlig orthotrop rhizom- 
del, omgifven af slidor trän de tvenne föregä- 
ende ären, finnes. Frän denna utga dels nyskott 
med deciraeterlänga utlöpare (enligt Norman ända tili 
36 cm. langa), dels skott med föga utvecklade stolo- 
ner. De senare komma tydligen att aflösa moderskot- 
tet och kvarblifva pä platsen i dess stalle, under det 
de förra frigjorda därifrän komma att fortsätta sitt 
lit ett stycke frän den ursprungliga växplatsen. E. 
aquatile kan saledes sägas vara bade stationär och van- 
drande, ett förhällande soin naturligtvis i hög grad 
bidrager tili växtens utbredning. 
Eriophomm aquatile synes ha sitt särskilda in- 
tresse däri, att den framvisar en skottyp, hvarur de 
öfriga arternas skulle kunna ha framgätt genom reduk- 
tion. E. Scheuch zeri och E. rttsseolum förekomma pä 
dyjord (den förra därjämte ofta pä lerjord) och ha pä 
grund häraf utbildat den vid ett dylikt lefnadssätt 
vanliga och fördelaktiga skottypen med längledade, 
underjordiska rhizomdelar. E. callithrix och E. vagi- 
natum , som förekomma pä lokaler, dar länga stoloner 
ej äro fördelaktiga, ha däremot endast bibehällit och 
ucvecklat den för dem mera lämpliga orthotropa rhizom- 
formen. 
Gruppen Multivacuce finnes representerad bäde i 
*) .Tfr. t. ex. Palla: Zur Systematik der Gattung Eriopho 
rum. Bot. Zeit. Bd. 54. Leipzig 189ß. 
