211 
ning var vänd inât mot blommans centrum. Detta 
skulle man kunna uppfatta som en första antydan 
till nektariebildning, sädan den i sina mera extrema 
former presenterar sig hos Eranthis , Delphinium m. fL, 
hos hvilka äfven nektariernas mynning vetter inât. 
Det egendomligt utbildade staminodiet vore dâ ett 
kompliceradt organ, som pâ en gang tjenar funktio- 
nerna af kronblad, nektarium och sexualblad. 
De pâ undersökningar öfver abnorma egenskaper 
i orgauens definitivt utbildade tillständ baserade tera- 
tologiska begreppen fission och cokæsion, som â 
sidan 203 användts säsom beteckningar för kronbla- 
dens lobering och ständarnes sammanväxning, fä, med 
den här lemnade ontogenetiska belysningen, i detta 
fall en heit annan innebörd an vanligen är förhällan- 
det. De ombildningsprocesser, hvilkas yerkningar här 
manifestera sig säsom flikning och sammanväxning, 
äro här identiska. De synliga resultaten äro blott 
mellanstadier pâ en gemensam utvecklingsbana, som, 
fullständigt tillryggalagd, skulle ledt tili klyfning af 
ett organ i fiera, fast de, efter dessa organs nor mala 
utbildningstillstând säsom utgângspunkt betraktade, 
mäste anses som utslagen af hvarandra rakt motsatta 
processer, klyfning och sammanväxning. 
För monströsa blomformer torde det vara berät- 
tigadt att antaga ett direkt kausalförhällande mellan 
abnorm blombildning och en störd jemnvigt mellan 
de organbildningen direkt eller indirekt determine- 
rande lifsprocesserna. Normal blombildning är fram- 
kallad af en bestämd ’’konstellation”, der växtens vi- 
tala funktioner hâlla jemvigt mot hvarandra. Genom 
en förskjutning af detta fysiologiska jemvigtstillständ 
induceras en förändring i blomorganens specificitet, 
hvaraf blomanomalier af olika slag résultera. Hvilken 
eller hvilka af växtens partialfunktioner det är, som 
härvid erfara en positiv eller negativ förändring i sin 
intensitet, är ofta svärt att afgöra, liksom ock huru- 
