•230 
ned till hafvet sökte vi emellertid trädet förgäf'ves. 
I Trondhjem sâgo vi det âter. 
Pâ eftersommaren företog jag en resa frân Sikeâ 
hamn, omkring 8 mil norr om Umeâ, öfver Burträsk, 
Norsjö, Malâ till Sorsele och därifrän omkring 4 mil 
uppför Storvindeln till hemmanen Storsjö och Hällnäs, 
hvarifrân jag utför Yindelns adal nadde stambanan. 
Masurbjörken är vanlig upp tili Norsjö, blir frân 
och med Lilla Holmträsk allt mindre vanlig, och inom 
Mala socken, som är ganska högländ, är den t. o. m. 
sällsynt, men förekommer dock atminstone tili nord- 
vestra änden af Malaträsk. Dä man häriffan passe- 
rat vattendelaren mellan Malân och Tindeln och vid 
Holmfors kommit ned tili sistnämnda elf, är masur- 
björken âter vanlig och förblir sä upp tili Sorsele. 
Härifrän färdades jag i bât och var i land vid Bräs- 
kafors, Karlsgard och Gibbmovare, hvarjemte jag ge- 
nomströfvade trakterna mellan och norr om Hällnäs, 
Storsjö och Yindelberga. Tester om Bräskafors säg 
jag icke masurbjöken söder om Tindeln. Norr om 
denna sjö var trädet vanligt i den torra och i öfrigt 
med tallskog klädda sydsluttningen vid Karlsgard. 
Derifran vesterut förekommer masurbjörken atminstone 
upp tili Storsjö och Hällnäs, till sist dock alienast i 
enstaka exemplar och pâ ringa höjd öfver Stor-Tin- 
deln |342 m. ö. h.). I de branta och drifvande syd- 
sluttningarna af lägfjellen norr om sistnämnda bada 
byar sökte jag masurbjörken förgäfves. Bland den 
dervarande florans intressantaste medborgare ma näm- 
nas tibast ( Daphne mezereum L.), nyponbusken (Rosa 
cinnamomea L.),’ smultronört (den 25 augusti med 
mogna frukter) m. fl., hvilka voro ganska allmänna 
i sydsluttningarna nedanfor fjelleus branta väggar. 
De i det föregaende omnäijiuda tvä västligaste 
förekomstställena för masurbjörken inom Umans och 
Tindelns adalar ligga inom de stora sjöarnas omräde. 
Fortsätter man inom lappmarken norrut, visar sig 
