231 
■ 
derstädes ett harmed analog! förhallande. Inom Skel- 
lefte elfs floddal' har jag anträffat masurbjörken pa 
Storön i Storavan och inom Lilla Lule elfs adal vid 
Niauve. — Fran Kengis (67° 10' n. br.) i Pajala 
socken är masurbjörken sedan länge bekant. 
I Finland är masurbjörken enligt Hjelt, ehuru 
sällsyntare mot norden, utbredd ända tili 69° n. br. 
Det är alltsa sannolikt, att trädet pa svenska sidan an- 
träffas äfven ofvanför Kengis, enär utbredningen icke 
torde vara mindre i norra Sverige än i Finland. 
Utbredningsomrâdet i bâda länderna synes nämligen 
bilda ett sammanhängande heit. 
Med kännedom om masurbjörkens nu antydda 
stora utbredning i Sverige och Finland skulle man 
vara benägen vänta nâgot motsvarande i Norge. Sa 
är dock ingalunda fallet. Enligt Schübeler gär Be- 
tula verrucosa tili ’’Snaasen Prestegjeld i Nordre Trond- 
hjems Amt (64° 12 , ). n Han säger tillika, att ’’demie 
Art, som man kan kalde Lavlandsbirken, er almin- 
delig i de sydlige Enge af Norge”. 
Enligt de uppgifter, som i det föregaende abe- 
ropats, skulle sälunda masurbjörken i Sverige gâ om- 
kring 3 breddgrader nordligare än i Norge, och för 
Finland skulle skillnaden närrna sig 5 breddgrader. 
Yi sta här inför ett faktum, som strider emot hvad 
man rörande flertalet af för Sverige och Norge ge- 
mensamma växter med sydlig invandring funnit vara 
regel, nämligen att utbredningen mot norr är större 
invid Atlanten än öster om Kölen. An märkligare 
synes förhällandet vara, da man jämför masurbjörkens 
utbredning inom Norge med almens och hasselns. Dessa 
hafva nämligen i Norge sina nordgränser belägna 2 à 
3 breddgrader ofvanför masurbjörkens. Nu veta vi 
tillika, dels att almen och hasselns äro relativt köld- 
ömma men masurbjörken härdig, dels ock att masur- 
björken inkommit och börjat sprida sig norrut redan 
under förra delen af furens tid, medan almen och 
