247 
(Troligt är dock, att smältvattnefc i sänkan om vâren 
är af betydelse för grässamliället, liksom ock att mar- 
ken dar torde vara näringsrikare än a kullens topp *). 
Att det icke är den nägot högre fuktiglietsgraden i 
sänkan, som gör, att Empetrum och Betula nana aldrig 
förekomma där, är tydligt, da dessa växter eljes myc- 
ket väl trifvas pä fuktigare mark i fjällen, i det de 
tillhöra det icke ringa antalet af fjällväxter, som äro 
skäligen oberoende af markens fuktighetsgrad. 
Där den torra grusmarken var jämn, förekom icke 
den nämnda växlingen af olika växtsamhällen. I 
nedre delen af videregionen var där i allmänhet ris- 
hed, pä högre niväer vanligen hvad jag kallat gräs- 
hed: ett glest täcke af torrlietsuthärdande gräs ( Garex 
rigida. Festuca ovina , Juncus trifidus) med botten- 
skikt af mest lafvar och Dictanum. 
Om busksamhället ä ena sidan icke täl ett dju- 
pare snötäcke, sâ synes det â andra sidan ej heller 
täla att bli alldeles barlagdt under vintern, nägot 
som man kan iakttaga â dvärgbjörkarna, hvilkas gre- 
nar synas liksom klippta i samma höjd, tydligen be- 
roende pä, att de grenar bortdö, som na ofvan snö- 
täcket om, vintern * 2 ). Det är därför endast lägre 
kullar pä higre nivaer, hvilka ej sä mycket löpa risken 
att bli barlagda under vintern, som ha busk vegetation 
pä krönet. 
Pä högre (vanligen 10 — 20 m.), mer vindexpo- 
nerade kullar, belägna pä högre nivaer, där snön 
längre ligger kvar i sänkorna och där kullens krön 
oftare utsättes för att alldeles barläggas af vinterstor- 
marna, tillkomma ofvanför busksamhället och nedan- 
för grässamhället nya samhällen, tydligen utbildade i 
tillpassning tili snöbetäckningen. Buskarna (mest Be- 
tula nana ) omgifva här kullens krön ringformigt all- 
*) Jänif. Alb. NilssuN, Svenska växtsamliällen [Tidskrift 
för skogshushäl Ining 1902]. 
2 ) Jämf. Kihlman 1. c. p. 71. 
» 
