254 
tadt utvecklingen var sen, höstfärger hos en del 
Cesiolichen-växter â moränkullar vid Sarvesjokk ve- 
ster cm Sarvestjâkko redan den 12 augusti: Salix 
hcrbacea och Betula nana hade delvis redan gulnade, 
vid beröring lätfc affallande blad. Nâgot senare lyste 
en del arter med intensivt rödfärgade blad : Diapensia 
(mörkt karminröd), Arctostaphylos alpina (en intensivt 
blodröd färg), àrsskott af lingon (karminrôda), Myr- 
tillus uliginosa ^karminröd). 
Det ofvan skildrade Cesiolichen-samhället före- 
kommer ytterst allmänt inom Sarjekfj'âllens omrâde 
och betäcker ej blott moränkullarnas krön, utan äfven 
pâ en liôjd af 900 — 1.100 in. ö. h. stora strâckor al 
torr öppen grusmark. Ju högre upp man kommer, 
desto kargare och artfattigare blir samhället. I andra 
samhällen, speciellt i risheden, ser man ej sällan bar- 
flackar uppstâ sekundärt genom vissa växters, speciellt 
mossors, utdôende, hvarvid Lecanora tartarea , sâsom 
Kihlman *) beskrifvit, torde spela en viss roll. Pâ 
dj’lika smâflackar ser man Cesia, Diapensia etc. slâ 
sig ned, och möjiigketen ar ingalunda utesluten att 
ett Cesiolicken-samhälle pâ detta satt sekundärt kan 
uppstâ. Att detta samkälle dock i allmänhet icke i 
grusmarken är en sekundär bildning. uppkommen ur 
ett samhälle med slutet faltskikt genom vissa partiers 
bortdöende, har jag blifvit öfvertygad om genom stu- 
dict af vegetationens gäng intill glaciererna, där detta 
härdiga samhälle utbildar sig pâ moränerna invid 
glaciererna utan att föregäs af nâgot samhälle med 
mer slutet växttäcke. 
Vid min skildring af moränkullarnes samhällen 
och dessas förhällande tili snöbetäckningen har jag 
hitintills beskrifvit Cesiolichen-samhället, Betula nana- 
zonen, Myrtillus -zonen och gräszonen, âterstâr nu blott 
Vegetationen i det nedanför gräszonen allmänt före- 
') Kihlman 1. c. pag. 127. 
