265 
och lafvar; pâ friskare mark är den saftigare och art- 
rikare med föga utveckladt bottenskikt. Följa sa de 
ofvannämnda tundre-platäerna och därpä öfverst de 
stenursklädda topparua. 
Fränsedt olikformigheten i snötäcket, är det ju 
i det stora heia sa, att snötäcket tilltager i mäktighet 
och längvarighet, ju högre upp man kommer. Gre- 
nomvandrar man fjällregionen nedifrân uppât, sä pä- 
träffar man ocksä i stört sedt växtsamhällena i om- 
vänd ordning mot ä moränkullarna, där den mesta 
snön ligger nertill. Nederst i daleu finna vi risheden, 
högre upp pä sluttningen gräsheden och öfverst lefver- 
mosstundrorna eller i allmänhet en vegetation, som, 
liksom i moränsnöläget, hufvudsakligen eller uteslu- 
tande bestär af mossor och lafvar. 
Härmed har jag sökt visa, hvilket dominerande 
inflytande snöbetäckningen och speciellt dess oliktor- 
mighet utöfvar pä fjällregionens vegetation. En fram- 
ställning af växtsamhällena 1 vära fjälltrakter maste 
enligt min mening fästa nödig hänsyn tili snötäckets 
beskaffenhet för att ej blifva m. 1. m. förfelad och 
oförstäelig. Inom lägre och sydligare fjälltrakter torde 
detta inflytande dock ej vara sä stört eller sä tydligt 
som inom Sarjektraktens högfjäll. Angäende den in- 
bördes kampen mellan växtsamhällena vill jag till slut 
nämna, att den i högfjällen torde vara mindre än i 
mänga andra trakter, ej blott pä grund af den lang- 
samhet, med hvilken sannolikt förändringar inom växt- 
täcket här försiggä, utan ät'ven pä grund däraf, att 
växternas gruppering alltefter snötäckets större eller 
mindre mäktighet utesluter en kamp mellan de fär- 
digbildade samhällena, sä länge snön pâ en lokal är 
efter är lägger sig pä ungefär samma sätt. A morän- 
kullarne t. ex. med deras zoner af växtsamhällen sy- 
nes den inbördes kampen mellan dessa faktiskt vara 
upphäfd, sä länge de klimatiska förhällande i dessa 
trakter förbli lika de nuvarande. 
