11 
skog, i hvilken äfven ek ingick. De lägsta delarne af 
clessa gränsvallar utgjordes pâ en sträcka i N. af en 
ungefär i 0. och Y. gâende ändmorän. Pä sin läg- 
sta punkt hade denna för omkring 40 âr sedan blif- 
vit genombruten af en kanal, som nyligen upprensats 
till 2 meters djup. Denna ändmoränens lägsta punkt 
lag 0,85 in. öfver den bredvidliggande kanten af torf- 
mossen. Dess centrala delar lâgo 1 à 1,5 m. djupare. 
Mossen hade nemligen sjunkit sa mycket genom 
utdikningen. Enligt äldre personers uppgift hade 
den före denna varit ett vattensjukt karr med en el- 
ler annan tvinande albuske. Nu hade torfven i detta 
gamla karr stärkt multnat och sa sjunkit ihop, och 
dess underlag — lera — pâ sina stallen kommit sa 
nära dagytan, att heia depressionen af Sveriges geolo- 
giska undersökning (N:o 16 bladet Sigtuna) utlagts 
sâsom ’’âkerlera”. I östra delen hade förmultningen 
gatt längst och blott ett föga djupt myllager tackte 
det forna kärrets lerbotten. I vestra delen, hvilken 
afsâgs i tidningsnotisen, och med hvilken vi egentli- 
gen sysselsatte oss, var torfmyllan ännu 40 70 cm. 
djup. 
Myllan hade uppstâtt ur Amblystcgium- torf. Mos- 
sorna hade nästan totalt formultnat, men smäbitar 
af cyperacé-bladskidor och rotflagor funnos kvar. Di- 
verse träbitar, pinnar, kvistar och nagon enstaka rotgren 
hade deremot bibehâllit sig bättre. Fragment af skal- 
baggar anträffades sparsamt. 
Torfmyllah hvilade pâ en grâblâ, kompakt leraflag- 
ring ätminstone 0,60 m. djup. Antagligen var det nagon 
utbil dningsform af Tellina-lenm, och underlagrades troli- 
gen af ishafslera, hvilken rik pâ block af röd Ortocerkalk 
här och der stack upp i bottnen af dikena i mossens östra 
del. Pâ denna lera lago nu stora, af torfmyllan om- 
gifna Ystammar utsträckta. De voro länga och rak- 
vuxna och hade som det tycktes varit föga förgre- 
nade. I allmänhet v r ar, som tidningsnotfserna hade 
