14 
den utanför liggande vattenspegelns niva, relativt 
torr och occuperades af de kringliggande xerofila for- 
raationerna, hvilka antingen direkt utgjordes af eller 
efter nagon tid utbildades tili ekskog. 
Sedan denna ekskog fortlefvat ett antal genera- 
tioner, inträdde efter hand i klimatet stora ändringar, 
hvilka för utvecklingen af depressionens vegetation 
blefvo af ödesdiger verkan. Den ärliga nederbörds- 
mängden ökades allt mer, och ett nytt klimatskede, 
utmärkt af vata somrar och blida vintrar tog sin bör- 
jan. Ekarne kommo, som den ytterligt svaga ärliga 
tillväxten pa de lunna stammarne visar, under allt 
mer och mer ogynsamma förhällanden. Snart brakade 
den sista trädgenerationen ner, och med den utdog 
den hasselunderskog, som antagligen slutit sig under 
ekarnes kronor. Amblystegia växte upp öfver liken; 
depressionen antog snart fullkomligt karakteren af en 
försumpning — ett karr — , som afsatte lager pâ la- 
ger af Amblystegium-toTÎ öfver de pâ djupet hvilande 
ekstammarne. 
Koni sä kärrets sista, redan förut skildrade ut- 
vecklingsmoment, dess utdikning, och tili följd deraf 
torfvens hastiga hopsjunkande och förvandling tili 
mylla. Innan dess hade redan en viss antydan till 
börjande uttorkning till följd af nutidens relativt konti- 
nentala klimat visât sig genom uppträdandet af enstaka 
albuskar. 
Huru öfverensstämmer denna Ekkamnsmossens 
byggnad och det nu lemnade förklaringsförsöket öfver 
densamma med hvad man vet om andra upländska 
torfmossars byggnadsförhällanden? 
I en uppsats ”Om växtlemningar i Skandinavi- 
ens marina bildningar” (Bot. Notiser 1889) har jag 
pâ grund af den lagerföljd, som jag fann râda i en torl- 
mosse vid Borken i mellersta Upland, framkastat möj- 
ligheten af, att, dâ hafvet i Upland stod 36 meter 
högre än nu, Blytts atlantiska period herskade samt. 
