15 
derjernte uttalat, att det är högst antagligt, att sam- 
me forskares subboreala period inträffade under en 
tid, da Svealand lag kögre än 36 meter under den 
nuvarande hafsytan. 
Genom senare undersökningar i Norrland, Upland 
och pâ Gotland har jag kunnat gif va dessa uttalan- 
den en betydligt mera generel form. I en uppsats 
’’Die Einwanderung der Fichte in Skandinavien”, *) 
som i dagarne inkommer i Englers Botanische Jahr- 
bücher, har jag ocksâ sökt visa: 
att Litorina-sänhningens maximum tillhör början af 
den atlantisha perioden, under hvilken atminstone hälften 
af den derpä följande höjningen fuller. 
I hur stör utsträckning Upland drabbats af Lito- 
rma-sänkniugen vet man ännu ej med bestämdhet. 
De isoanabaser för ’’den postglaciala höjningen”, som 
De Geer i sitt betydelsefulla arbete ”Om Skandinaviens 
jaivaförändringar under qvartär-perioden” (G. F. F. 
1888 och 1890) meddelar för Upland, grunda sig ej 
pâ direkta observationer i detta landskap, utan pâ in- 
terpolationer med langt aflägsna observationslokaler 
sasom utgangspunkter. 
Enligt De Geer böja sig L iiorma-höjningens iso- 
anabaser i Upland i N 0. och S V. Det lägsta vär- 
det för sydostligaste delen af landskapet skulle ligga 
nagot öfver 40 m. Det nordligaste hörnet skulle ge- 
nomskäras af en isoanabas med ett värde af ungefär 
58 meter. Huru pass riktiga dessa siffror äro, fa väl 
*) I derma har jag närmare fixerat, i hvilken betydelse jag ta- 
gen en del facktermer, som i denna uppsats användas. Hvad spe- 
cielt de marina aflagringarna beträffar, har jag i den nu förelig- 
gande upjisatsen följt den terminologi, som under en diskussion 
öfver vâra marina kvartärbildningars terminologi. i Naturveten- 
skapliga Studentsällskapets i Upsala Geologiska Sektion framstäl- 
des af H. Muntiie (referat deröfver inkommer i Geologiska Före- 
ningens Förhandlingars mars-häfte) och af honom skall an- 
vändas i ett snart utkommande arbete öfver det baltiska hafvets 
kvartära geologi. 
