22 
Vi âtervanda nu till spörsmalet om Ekhamnsinos- 
sens byggnad ocli dess förhällande tili andra upländ- 
ska torfmossars. Forst, linnas de lager, som man pa 
grund af den ifrägavarande försumpningens höjd öf- 
ver hafvet genom analogi-slut kan vänta? Dess hot- 
ten lâg 22,5 m. ö. k. De Geers isoanabas för 47 m. 
torde gä genom de när maste omgifningarne. Tilläg- 
ges 9 m., skulle punkten i fraga ligga vid 40 °/ 0 af 
L itorina-gränsen. 
Ekstammarne tolkade jag som minnesmärken frân 
den torra period, som skulle herskat, da Litorina- haf- 
vet stod vid 40 °/ 0 af sin maximi-utbredning. Denna 
period skulle naturligtvis vara den subboreala. Se- 
dan kom den sxxbatlantiska perioden, och der under bil- 
dades det ofvanliggande torflagret. 
Vid 62 °! 0 af Litorina- gränsen är ännu den at- 
lantiska torfven ganska mäktig (Rörken). 
Vid 53 °/ 0 (eventuelt, om man medräknar Domta 
karr och Skensta-mossen, 51 °/ 0 ) af Litorina - gränsen är 
redan den atlantiska torfven af obetydlig mäktighet 
(Den högsta mossen vid Asbergsby); vid 40 % visa 
sâlunda subboreala lager i bottnen pa Ekhamns-mos- 
sen, att en ny period inträdt. Inom den subboreala 
tiden faller ock troligen upplyftningen af de försump- 
ningars botten, som ligga mellan 7 och 30 m. ö. h., 
söder om Asbergsby. Dessa tyckas tili sin byggnad 
mycket likna Ekhamnsmossens. Pa gränsen mellan 
leran och torfdyn ligga enligt S. G. U. äfven här 
stammar af svartnad ek, som äfven de utmärka sig 
för lang, rak växt. 
För att lemna en öfversigt af de under Litorina- 
gränsen belägna torfmossarnes förhällande tili denna 
gräns och deras allmänna topogra*fi, inskjutes i detta 
sammanhang en skematisk framställning af följande 
f} r ra mossars byggnad. Den subatlantiska torfven har 
betecknats med den mäktighet, den antagligen hade 
före de respektive försumpningarnes utdikning. 
