28 
frösättning. Grauens fortplantning genom afläggare 
spelar alltsâ en stör rol vid dess utbredning tili 
fjälls, hvarför jag bar tillätit mig denna afvikelse trän 
det egentliga ämnet. 
Icke nog denned, att grauen äger en utpräglad 
tillpassningsförmäga, den anses äfven (af Norman ‘) 
i allinänket lämpad tili ett sädant klimat, som i fjäl- 
len är rädande. Fjällen äga ett slags värklimat, liög 
värme i solen, relativt kallt i skuggan, ljustillgangen 
är riklig, ocli skadliga dimmor äro sällsynta. A an- 
dra sidan maste det medgifvas, att jormänsförhällan- 
dena bättre lämpa sig für tallen. Kiselsanden, som 
bildar hufvudmassan af de öfversta lösa jordlagren 
äger icke fürmäga att qvarbälla den fuktigket, som af 
granen erfordras. Kililmans antagande, att jordmanen 
fordomdags varit bättre lämpad for granskog, men ge- 
nom skogseldar utarmats, later om ock icke bevisa sig 
sä ätminstone icke häller osannolikt. De nu förekom- 
mande mera isolerade granskogsomrädena lata emel- 
ler tid förklara sig ur denna hypo tes, och det är ju 
derliän man med dylika önskar komma, att man vill 
ur de samma söka gründen tili förut outredda spörs- 
mal. 
Men granens rikliga förekomst uti de ofvan näm- 
da fjälldalarne skulle möjligen kunna utan nämda ky- 
potes finna sin förklaring. Det är just af intresse, att 
dessa dalgängar äro tränga samt für öfrigt sä belägna, 
att i de samma hopas ofantliga snömassor. Beträffan- 
de Gördalen är det ett allmänt kändt faktum, att snö 
härstädes faller i större mängd än annorstädes i trakten. 
Om Foskdalen saknas dylika uppgifter, all den 
stund härstädes inga vinterbostäder finnas. Dalens 
belägenhet i norr och söder likasom Gördalen talar 
emellertid för mjmken snö äfven härstädes. A fjäll- 
sidor, som icke äro begränsade af dalgängar, har jag 
) J. M. Norman op. cit. 
