35 
torde nemligen genom sin sa mmansât tiling ej vara 
inera i behof af näringsämnen frân underlaget ân en 
utvixen laf, ocli genom den vanligen ymniga upp- 
lagsnäring, som de fiesta ascosporer innehâlla, kunua 
de oberoende utveckla sig ganska langt, äfven om 
det skulle dröja temligen länge, innan groddslangarne 
hunnit uppspâra och omslingra nâgon gonidie-bildan- 
de alg.” 
Vid hans resonnemang om pycnoconidiernas gro- 
ning framgâr dock, att jag uttalat mig i samma rikt- 
ning. Deremot har kerr Hedlund ”svârt att fôrstâ”, 
huru, som jag velat göra troligt, den massvisa ut- 
bildningen af pycnoconidier kan i nâgon man ersätta 
det stora nederlag, som mâste ske vid deras groning, 
dâ upplagsnäringen sa fort tager slut ocli lämplig 
annan näring kanske ej alltid finnes genast till bands. 
Jag skall försöka att hjelpa herr Hedlunds för- 
ständ litet pi trafven. 
Om Ni, herr Hedlund, t. ex. för Edra experi- 
ment öfver groddplantors kväfvehalt behöfver 10 
groddplantor af râg, sâ kan Ni ju utsä ett dussin rag- 
korn af prima kvalitet. Men förutsatt, att endast da- 
lig vara stode Eder till buds, sa utsâdde Ni troligen 
för att säkrare erhâlla tillräckligt antal groddplantor 
âtminstone ett 20 — tal korn. 
Ujisala i november 1891. 
Frân Botaniska Sâllskapets i Stockholm för- 
handlingar. 
Den 29 april 1891. 
1. Prof. J. Eriksson demonstrerade fask. 7 och 8' af 
exsiccatverket ’’Fungi parasitici Scandinavie! exsiccati”. 
2. Prof. Chr. Aurivillius lemnade ett référât öfver fi- 
konsteklarnes utveckling och pollinationen hos nâgra Ficus- 
arter (F. Iiozmirr/lni och ôtyrica) hufvudsakligen efter Cunning- 
hamns ”0n the fertilisation of Ficus Roxburghii” (Annals of 
the bot. Garden in Calcutta). 
