66 
Typ. IV. TJmbellatuni-typen. Innovation genom slut- 
na stora och m. 1. m. köttiga knoppar. Den blom- 
mande stjelkens nedre blad ej samlade tili en ro- 
sett ntan skilda af m. 1. m. langa internodier, för öt- 
rigt sma och smala af löst otandade och vid blomningen 
vanligen alla afvissnade. Stjelk för öfrigt mang- och 
tätbladig af ända tili 20 eller liera smala trnbbade 
blad, skilda af jemförelsevis korta internodier och tili 
storleken först tilltagande sedan aftagande samt utan 
gräns öfvergaende i inflorescensens brakteer. Inflo- 
rescens kortgrenig, upptill ofta ilocklik, nedät ej sällan 
svagt begränsad. 
Subtyp. Rigidum- typèn. Till innovation och ne- 
dre stjelk blad, hvilka dock äro bredare och oftast kort- 
tandade, liknande föregaende. Stjelkblad bredare, spet- 
sade, färre (8 — 15) och glest langtaudade. Stjelk med 
uppât tilltagande internodielängd, aftagande bladlängd 
och bladstorlek, men tilltagande bladbredd. Blad me- 
ra hastigt öfvergaende i inflorescensens brakteer. In- 
florescens ungefär som hos föregaende. 
Ex. H. * rigidum Hn. m. fl. 
Sâsom jag närnnt, ha af äldre författare dessa 
typer hvar för sig betraktats som arter. 
Sa motsvaras Silvaticum-typen af H. murorum Fr., 
Lbg. eller af H. murorum L. ß silvaticuni L. Fl. Suec. 
Om man nu ville sammanfatta alla fermer af denna 
typ tili en kollektivart, sa bör den, sâsom S. Almquist 
i sina studier öfver slägtet Hieracium föreslagit och 
hvilken saväl K. 0. E. Stenström i sina Värmländska 
Archieracier som jag i mina Hieracia exsiccata följt, 
betecknas med namnet H. silvaticum L., dä af orda- 
lagen och citaten i Flora suecica, sâsom S. Almquist 
pa anförda ställe framhällit, tydligt framgâr att Linné 
med sin ß silvaticum afsett en eller fiera former at 
denna typ. 
Subccesium-typen kommer da att motsvara formen 
subccesice af H. silvaticum i Almquists studier och sub- 
