129 
Da viel äldre Lecan'ôra atriseda- balai’ ofta enclast 
spridda rester af RMsocarpon finnas qvar i omkretsen 
af den och näringstransporten i en sâdan växt som 
föreliggande sannolikt ej sker öfver relativt särdeles 
länga sträckor, utan de särskilda bâlvârtorna nog föra 
ett ganska sjelfständigt lif, är det antagligt, att en- 
dast de linder bildning varande ocli de yngre bâlvâr- 
torna hafva nagon nytta af här papekade symbios; 
de äldre maste föra ett lif, likartadt med stenlafvars 
i allmänhet. 
Ett förhallande, öfverensstämmande med det, som 
forefinnes mellan ofvannämda bäda lafvar, eger ocksa 
rum mellan Lecidea intumescens (Fw.) och Lccanora 
sordida (Pbbs.)j nagot som framhallits af bland andra 
Th. M. Fries. Eörande förekomsten af Lecidea intu- 
mescens sages i Lichenogr. Scand. pag. 529: . . . . 
’inter crustam Lecanoræ sordidee , supra quam morti fe- 
ra sese expandit’ .... Förloppet vid detta dödande 
är här nästan heit och hallet detsamma som ofvan 
skildrade. De bollar af gonidier (och dem omgifvan- 
de hyter), som uppkomma, när den angripna lafvens 
gonidiallager spränges, äro dock här betydligt talri- 
kare och lä.ttare att iakttaga än hos Rhizocarpon yeo- 
yraphicum (L.). Ju närmare de ligga angriparen, de- 
sto mer hafva gonidierna förlorat sitt klorofyll, och 
samtidigt har deras membran mörknat. Till sist ater- 
stä endast hopar af dödade svartbruna sädana. Att 
angriparens hyfer genomborrat de döende gonidiernas 
membran, har icke kunnat iakttagas. 
Den företeelsen, att en lafart i sin f'örekomst är 
strängt blinden vid en bestämd annan och for sin fort- 
komst maste smaningom döda denna, torde icke vara 
sa synnerligen sällsynt. Men för att i hvarje sär- 
skildt lall kunna uttala ett bestämdt omdöme fordras 
undersökningar i naturen pà skilda platser. Möjligt 
kan understundom kanske vara, att den, som i ett 
Bot. Not. 1892. 
9 
