134 
gammalt järn eller glas. Och det är äfven tänkbart, 
att en laf kan växa pâ ett underlag. som ej i närnn- 
värd mân innehäller för konom behüflig näring, kvil- 
ken i stallet tillföres lionom med vatten frän omgif- 
ningen. 
Ett förhallande, som i första päseende synes tala 
emot, att lafvarne vid sitt näriugsupptagande äro be- 
roende af underlagets beskaffenliet, är, att normalt 
pâ grästen förekommande lafvar stundom kunna an- 
träffas pâ gammal ved. Det är nämligen ej nagot 
ovanligt att pâ laduväggar ocli stäket invid allmän 
körväg anträffa stenlafvar växande. Men man skall 
ocksa finna vid närmare undersökning, att veden, pâ 
hvilken de förekomma, har sädan beskaffenliet eller 
sädant läge, att den stoftfina sand, h vanned vedens 
y ta pâ grund af vägens granskap öfverdrages, ej vid 
första regnskur bortsköljes. Sa t. ex. fann jag pâ 
ett längre stäket, som stod nära invid en landsväg 
inorn Jerfsö socken i Helsingland, hurusom den öfre 
horizontela ytan af stängerna var alldeles öfverfull 
af sadana stenlafvar som Leeanora poJytropa , L. poly- 
tropa var. intricata , L. cinerea , Acarospora fuse ata. Rlii- 
zocarpon grande m. fl. Sasom ännu ett exempel pâ 
stenlafvars förekomst pâ sandig ved ma nämnas ett 
fynd af Lcccinora edbescens pâ en temligen sandig la- 
duvägg vid Leksand i Dalarne. Gör man frân en 
sädan plats, där stenlafvar förekomma pâ ved, en van- 
dring in i djupa skogen, skall man där förgäfves söka 
efter stenlafvar pä gammal ved. Däremot kan man 
anträffa en rikedom pâ andra lafvar, som aldrig ra- 
kas pâ sten. Häraf s3 T nes framgä, att stenlafvars fö- 
rekomst pâ gammal ved bör tolkas i samband med 
dennas sandiga beskaffenhet. Men icke blott vid lands- 
vägar, utan äfven vid äkrar och öppna fält kan ve- 
den med tiden blifva inpreguerad med sma sandpartik- 
lar, som af vinden ditföras, samt omsider blifva tjän- 
lig tili substrat för en del stenlafvar, för sä vidt han 
