137 
samliet bief otjänlig för hyferna. Det är för öfrigt 
ganska vanskligt att af résultat i laboratorier draga 
slutsatsen om förhallanden i naturen beträffande en 
sadan fräga som denna. 
Gent emot lierr S. framhöll jag, att lafvarne vid 
sitt näringsupptagande äro beroende af substratebs be- 
skaffenhet. I sitt ’’Genmäle” har herr S. i viss man 
ändrat asigt, da ban medgifver, att en viss kemisk 
beskaffenhet hos ett substrat kan vara lämplig för 
vissa lafvar, men icke för andra, da denna kemiska 
beskaffenhet är framkallad af bakterier och andra mi- 
kroorganismer. Men jag kan ej inse, att det har för 
lafven det ringaste att betyda, pa hvad satt ett sub- 
strat erhällit en viss kemisk beskaffenhet. 
Det är en grundtanke i herr S:s uppsats, att pa 
ett substrat, där sporer och soredier kunna gro ostörda 
af bakterier, mögel och andra förstörande organismer, 
kan äfven lafven efter groningen lefva. De förhäl- 
landen, linder hvilka t. ex. frön af 'en fanerogam 
kunna gro, lemna emellertid ingen upplysning om jord- 
mänens betydelse för honom efter groningen. För att 
söka rubba nämda grundtanke fortsatte jag: ’’Under det 
sâ ’kritiska groningsstadiet’ af en ascospor eller sore- 
die däremot är det mycket sannolikt att lafven ej är 
i behof af nagot näringsupptagande frän substratet. 
Reservnäringen tillika med den näring, hyferna hem- 
ta frän gonidierna, kan dâ en tid bortat vara till- 
räcklig .... Men förr eller senare är reservnäringen 
heit och hallet förbrukad, och den unga växten ma- 
ste söka sig den bristande näringen frän annat hall. 
Saknas sadan näring, afstannar utvecklingen.” För 
att framhâlla, i hvilket afseende herr S. och jag vo- 
ro af olika mening, citerade jag det ’’kritiska gronings- 
stadiet”. Af mitt anförande torde framgä, att det kri- 
tiska stadiet inträffar först vid groningens slut, d. v. 
s. när reservnäringen är förbrukad. Hade herr S. i 
stallet utgâtt frân en undersökning af substratets be- 
