138 
tydelse för groencle pycnoconidier, hade han kommit 
sanniingen närmare. I nâgra lafvars pycnoconidier 
Pan man visserligen iakttaga smâ ljusbrytande drop- 
par, hvilka torde vara att tolka som reservnäring, men 
kos 5 det stora flertalet lafvar synas de ej mnehalla 
nagoncheservnäring, och hos mänga äro de till tjock- 
le'k och äfven till innehâll, for sa vidt man kan se, 
lika hyferna i unga mycelier. Sa snart den unga 
hyfen som en sâdan pycnoconidie gifvit upphof till, 
trädt i förhindelse med en alg, star han beträffande 
näringsupptagandet i samma beroende at substratets 
beskaffenhet som den mera försigkomna lafbâlen. 
Da sâlunda grundtanken i kerr S:s bevisföriug 
är falsk, blir ocksa följden den, att han icke alls 
framhâller substratets betydelse for lafvarnes närmgs- 
upptagande, utan i stallet lafvarnes kamp med andra 
organismer (i första hand bakterier och mogel) sasorn 
i främsta rummet bestämmande lafvarnes töidelning 
pâ olika substrat. För att förklara, hvarföre stenlat- 
var ej förekomma pâ sandfri gammal ved, antager 
han att pâ denna tinnas bakterier, mögelsvampar o. 
d. af sadan art, att de angripa och förstöra unga my- 
celier af stenlafvar, men skona andra pâ gammal ved 
normalt förekommande lafvar. Sandig gammal ved 
skulle däremot vara mindre gynnsam for dylika for- 
störande organismers fortkomst, hvilket vore aulec - 
ningen till, att stenlafvar kunna förekomma pâ ett 
sâdant substrat. Herr S. anför emellertid ej ett enda 
exempel pâ en mikroorganism, som angriper den ena 
lafarten, men icke den andra, utan han nöjer sig med 
blotta antagandet. Vkl de lafodlingar, som herr S. 
âberopar torde samma mögelarter kunna förstöra my- 
celier af sâval sten- som vedlafvar. Nâgra andra laf- 
fiendtliga svampar an bakterier och olika mögelarter 
namngifvas ej särskildt. 
I frâga om pycnoconidiernas betydelse lor iat- 
varnes förökning har herr S. saväl i sin ofvannämda 
