141 
Ni, lierr Hedlund, t. ex. for edra experiment öfver 
grodd planters kväfvehalt behöfver 10 groddplantor af 
rag, sä kan Ni ju utsa ett dussin ragkorn af prima 
kvalitet. Men förutsatt, att endast dalig vara stode 
Eder till buds, sa utsâdde Ni tr öligen för att säkrare 
erliâlla tillräckligt antal groddplantor âtminstone ett 
20-tal körn.” Jag tror dock ej, att herr S. egentligen 
menar, hvad som framgâr af denna föga vetenskap- 
liga förklaring, nämligen att pycnoconidierna utbildas 
i sa stör mängd därföre, att inemot 50 procent af dem 
icke skulle vara i och för sig grobara. Herr S. talar i sitt 
’’Grenmäle” äfven om ett stört nederlag, som maste 
ske vid deras groning. Om det är bakterier, mögel- 
svampar och dylika förderfliga organismer, som de 
duka under för, nämnes icke. Vid mina mângfaldigt 
upprepade undersökningar af bälbildning genom gro- 
ende pycnoconidier hos ofvannämda lafvar, har jag 
ännu icke kunnat iakttaga nagra pjmnoconidier eller 
unga mycelier, som blifvit förstörda af bakterier, mö- 
ge 1 o. d. Hafva t. ex. mögelsvampar install sig pa 
substratet, torde heit säkert deras härjningar ej in- 
skränka sig tili att blott förstöra pycnoconidierna. 
Men ännu en tanke synes toresväfva herr S., nämli- 
gen att pycnoconidierna utbildades i sâdana massor, för 
att vid deras spridning (med vinden?) âtminstone na- 
gra skulle kunna hamna pa lämpliga substrat, under 
det att andra dukade under, dâ de râkade stauna pâ 
substrat, som ej künde erbjuda dem lämplig näring. 
Herr S. redogör emellertid ej för nagra undersöknin- 
gar, som ädagalägga ett spridningssätt, hvarvid en 
sâdan mängd pycnoconidier skulle omkomma. Vidare 
förutsätter herr S. för en dylik tanke substratets stora 
betydelse för lafvarnes näringsupptagande, hvilket han 
i sin uppsats däremot sökte bestrida för att i stallet 
göra troligt, att det är de olika substratens respektive 
svampvegetation (af bakterier och mögel 1. c. p. 31), 
som angrepe vissa lafvar vid deras utveckling ur spo- 
