148 
Det förekommer äfven en annan form hos kro- 
nan, ehuru mindre vanlig: den är smalare cylindrisk. 
Den har nyligen beskrifvits af C. Bænitz (Oesterreich, 
botan. Zeitschrift, 1891, 41 Jahrg., N:o 7, s. 236), 
som ansett sig böra uppställa följande tvâ varieteter 
("Wickbolder Torfmoor”, Preussen) : 
”var. globosum: Blumenkrone klein, kugelig, meist 
roth, zuweilen weiszröthlich gefärbt. Blätter . . . 
kurz eirund oder verkehrt eiförmig, vorn abgerundet, 
abgestutzt oder ausgerandet;” 
”var. tubulosum : Blumenkrone gross, röhrenförmig, 
stets weisz gefärbt, etwas ins gelbliche übergehend. 
Blätter . . . lang, elliptisch, stets lang zugespitzt.” 
Af dessa var den förstnämda formen den för- 
herskande. Den senare, längre och smalare kronfor- 
men har jag sett frân ett fatal lokaler i Sverige. Sä 
t. ex. föreligga tvâ stora, frodiga grenar frân Oster - 
götland, Drothems socken, tagna pä samma tufva (14 
juni 1886, H. Asklünd); blomman ä den ena är 7 — 8 
mm. lang (blomkronan 6 mm.), â den andra 5 — 6 
mm. läng (blomkronan 4 mm.), bladen â den förra 
äro smalt omv.-äggrunda, i sin spets afrundade — 
spetsiga (fig. 6); hos den senare deremot rundade eller 
bredt omv.-äggrunda, i spetsen urnupna (fig. 9). 
Redan här möter den afvikelsen frân de af Bænitz 
uppstälda kännetecknen, att den längsta kronformen 
(”tubulosum”) är den rödaste (äfven foderbladen pur- 
purröda), den korta kronformen deremot (”globosum”) 
mycket blekare (foderbladen grönhvita). Äfven af de 
öfriga ofvan lemnade beskrifningarna framgar, att en 
bestämd färg ej är bunden vid en viss form. — Ett 
annat exemplar (Piteâ) har likaledes kronan smalare 
cylindrisk, 6 mm. läng (heia blomman 7 mm.) och 
bladen spad- eller tunglika, trubbigt spetsade: ”var. 
ohJonga ” L.Est. in sched. (fig. 5). De tvâ af Bænitz 
uppstälda varieteterna förfalla emellertid tili obetjup 
liga former pâ den grund, att i Skandinavien, säsom 
