155 
lingar af dessa, shart torde offentliggöra sina under- 
sökningar öfver dem. Af Archierac±erna äro fiera for 
vetenskapen nya, hvarföre jag anser mig bora publi- 
cera desamma redan nu, dâ det eljest torde dröja 
länge, innan de blifva beskrifna. 
Hieracium silvaticum (L.) Almqu. * canitiomm Dahlst. 
n. subsp. — H. * silvaticum (L.) var. Almqu. stud, 
öfver sl. Hier. 1881 — Dahlst. Hier. exs. fase. I, 
n:o 41, 1889. 
Ab. H. * stenolepide Lbg, cui est sat affine, differt 
foliis minus glaucescentibus angulato-dentatis, minus 
incisis, tenuioribus (exterioribus) subtus cum basi cau- 
lis petiolisque sæpius valde violascentibus et involu- 
cris e floccis densis coeruleo- v. albido-canescentibus, 
flosculis multo obscurioribus, fere aureo-vitellinis, nec 
non stylis inferne luteoferrugineis superne fuscohispi- 
dulis et obscuris. Oeterum rosula basali 4 — 5-folia, 
caule humili 0 — 1-phyllo, inflorescentia laxa panicu- 
lata v. furcato-paniculata, pedicellis dense lloccosis, 
albidis v. cano-coerulescentibus, sparsim albido-pilosis, 
involucris gracilibus, squamis sat elongatis longe atte- 
nuatis acutis — subulatis apice leviter comosis dense 
(præsertim in marginibus et ad basin), albo. v. coeru- 
lescenti-floccosis, sparsim — parce pilosis, pilis brevibus 
basi breviter nigricantibus, eglandulosis satis est distincta . 
En bland skandinaviska florans niest utmärkta 
silvaticum- former, lätt igenkänd pâ ofvanstäende karak- 
tärer och derigenom äfven lätt skild frân II. * steno- 
lepis Lbg., med hvilken den torde vara närmast slägt. 
Af S. Almquist upptäcktes denna vackra form vid 
Marmorbruket i Ostergötland ocli omnämnes i hans 
ofvan citerade arbete, ehuru utan namn. Pâ grand 
af lokalens beskaffenliet (skuggiga kalkklyftor) antog 
han den dâ vara en mindre väsentlig form, tillhö- 
rande H. * silvaticum, och betingad af underlaget och 
expositionen. 
