171 
n. 3357. Redan det yttre allmänna utseendet är till- 
räckligt karakteristiskt för att ge utslag i denna frâga. 
For att skaffa mig full visshet undersökte jag dock 
exemplaret äfven mikroskopiskt, och befunnos sporer- 
na vara brima, cylindriska, krökta, 2 -rummiga, 18 
X 4 1 / 2 ju. xifven substrate! syntes mig vara det för ar- 
ten egendomliga : ved af Fraxinus excelsior. 
Anmärkas bör kanske dock, att jemte denna art 
funnos i samma konvolut och upplimmade pâ samina 
pappersbit exemplar af en annan Sphæriacé. Denna 
senare undersökte jag icke närmare, men den tillhör- 
de i hvarje fall icke Spkæria eutypa Fe. 
Under nam.net ” astroidea teste Fries” fans der jäm- 
väl ett exemplar af Eutypa polycocca Karst. ”in Sorbo” 
frân F inmarken. 
Som bekant säger Fries i Syst. Myc. II. p. 478 
angaende Sph. astroidea, att den är valde affinis S. 
müliarice. Detta kan förefalla egendomligt, da min 
Valsaria stellulata är mycket olik Eutypa milliaria. 
Men förhällandet torde finna sin förklaring deri, att 
i samma herbarium ett exemplar af Valsaria stellula- 
ta Rom. frân Femsjö är af Fries egenhändigt signe- 
radt som "Sphæria milliaria Fr. var. singularisé 
Det är säledes, för mig ätminstone, alldeles pa- 
tagligt, att Sphæria astroidea Fr. saltern pr. p. är att 
anse som identisk med Valsaria stellulata Rom. 
Derför talar äfven beskrifningen i Syst. myc. : Sequ- 
ente (S. eutypa) quoad omnes partes major” . . . . 
"ostiolis magnis”. Hos Valsaria stellulata äro närnli- 
gen perithecierna tjockväggiga och temligen stora, 
V , — 2 / 3 i diameter, med — 1 / 2 mm. breda 
mynningar. Hos Sphæria eutypa Fr. deremot äro 
perithecierna jämförelsevis tunnväggiga och knapt mer 
än hälften sa vida, l j 3 mm. i diameter, med endast 
V 4 mm. breda mynningar. Den enda art, som skulle 
kunna komma i frâga, förutom Valsaria stellulata, är 
Eutypa potycocca pâ rönn. Hos denna äro nämligen 
