19S 
forts af vâgorna till de stallen dar den nix finnes. 
Pa sträckan söder om Helsingör, livilken ej erbjuder 
füllt analoga lokaler, är den enligt Areschoug förgäf- 
ves eftersökt af hrr Nordstedt och Ljungströii. 
Areschoug kommer vid sin analys af artens egéu- 
domliga förekomst — Kamschatka och Skane — tili 
det résultat att det sannolikaste är att den tillhör det 
element i vär flora, som af honom benämts Altai- 
floran och livilkets egentliga utbredningscentrum ligger 
i mellersta Asien och som i Europa nar sin västgräns, 
ungefär pâ vâr longitud. Sasom argument talande mot 
denna tolkning anför Areschoug själf dels att den 
skanska formen ej öfverensstämmer med Kamschatka- 
formen utan med den i mellersta Europas trädgardar 
odlade, dels -att den redan ett tiotal är innan fyn- 
det beskrefs (redan 1876 hade den anträffats) varit 
odlad i Helsingborg och ännu tidigare i Köpenhamn 
och utlandet. — Det kan möjligen ha nâgot intresse 
att här i korthet granska skälen för och emot Are- 
schougs äsigt del dels en ny i ett annat landomrâde 
liggande fyndort blifvit känd, dels under de tolf är 
som gâtt ätskilliga förhallanden blifvit observerade, 
hvilka ej af honom da künde beaktas. 
Hvad först Artemisia SteUerianas hänförande tili 
Altai-vegetationen angâr sa kan däremot anföras att 
den ej sa vidt kändt är nagonstädes anträffats i det 
inre af Asien. Att denna vackra, liögväxta art, om 
den varit nâgot allmännare, skxxlle iakttagits lika väl 
som t. ex. Artemisia laciniata och A. rupestris torde 
ej vara tvifvel underkastadt. Vidare är det ett fak- 
tum att alla de füllt typiska " Altai- växterna - ’ inom Skan- 
dinavien ha en specifikt östlig utbredning *) och att 
ingen enda har ett utbredningsomrade, som erinrar om 
den nu ifrägavarande artens. Annu ett skäl, som sy- 
*) Se ARESCHOUG, Bidrag tili den skandinaviska vegetationens 
liistoria. Lunds Univ. Arsskr. 1866. 
