204 
mycket konstanta och öfverensstämmande lios de nord- 
ligare och sydligare formerna. De fruktifikativa de- 
larna äro dessutom — ocli detta framhâlles äfven af 
Ousted, anf. st. i Nat. Hist. Forening — skarpt skilda 
frän dem kos cernua och tripartita. 
Pâ ofyan anförda grander maste jag anse Thu- 
illier^ (och Michalet's) samt Orsted’s arter identiska. 
I öfverensstämmelse harmed betecknar jag Hjelmare- 
formen med det äldsta namnet B. radiata Thuillier. 
Sâsom af oiVanstaende beskrifning torde framgä, 
star B. radiata Thuillier i âtskilliga karaktärer, sär- 
skildt de rent vegetativa, nngefär midt emellan cernua 
och tripartita , hvadan det möjligen künde misstänkas, 
att här förelage en hybrid. De pollenundersökningar, 
jag anstält, gifva emellertid vid lianden, att pollen- 
kornen äro füllt dngliga och af konstant storlek. 
Allmänna âsikten torde ocksâ vara, att B. radiata 
är en art. Ett förhallande, som ytterligare bestyr- 
ker detta är att den i sydöstra Sibirien, som är cen- 
trum för dess utbredning, synes nästan fullständigt 
ersätta B. tripartita (jmf. Ascherson, anf. st.) *). 
Utbredningsomradet för B. radiata Thuill. är, 
enligt hvad som hittills är bekant, följande. Syd- 
ostsibirien är, sâsom närrjdt, dess centrum. Dar synes 
den spela samma rol som cernua och tripartita i Eu- 
ropa och Westsibirien. At öster gar den ända tili 
Amurlandet och Kamtschatka (jmf. Ascherson, anf. 
st.). I Europa synes den uppträda sparsamt och spo- 
radiskt pâ vidt skilda trakter. Den är funnen i 
Ryssland, Böhmen, Schlesien, Sachsen, Preussen, Bran- 
denburg **), Frankrike, Finland, Sverige och Dan- 
mark. Dess nordgräns i Europa sammanfaller unge- 
*) Enligt Velenowsky, Elora Bulgarica 1891, är i Bulgarien 
(och trakterna öster derom?) B. tripartita ersatt af en annan art, 
II. oriental^ Vcl, till karaktärerna kommande ungefär midt emel- 
lan tripartita och radiata Thuill. 
**) Eni. Gandoger. 
