254 
ligen ligger i de ’’biologiska fragorna om de särskilda 
lafvarnes förhallande till de organismer, med livilka 
de under sin utveckling komma i beröring eller kon- 
flikt”. 
I fraga om förekomsten af stenlafvar pa trä har 
herr H. anslutit sig tili min äsigt, att härvidlag stoft- 
impregnationen spelar en stör rol. Herr H. tillmä- 
ter emellerlid denna omständighet i och för sig afgö- 
rande vigt och uttalar som sin äsigt, att stenlafvarne 
pa trä finnas der pa grund af att fastnade sandpar- 
tiklar tillföra dem samma näring som det egentliga 
klippsubstratet. 
Med den langsamma tillväxt, som lafvarne ega, 
är det gifvet, att de mängder lösta salter, som sten- 
lafvarne eventuelt under sin utveckling behöfva just 
frän vittrande mineralpartiklar, kunna lemnas af en 
mycket liten kvantitet Sandkorn. Detta tyckes för- 
klara, hvarför pa Spetsbergen tillhardnad ved, som 
liär ej kan bli utsatt för nâgon sädan stark stoft- 
impregnation som ett tak, ett stäket invid en väg 
o. s. v., ändock kan bära stenlafvar sasom Lecanora 
polytropa och Parmelia lanata. Men det synes mig, 
som om mycket af det lignum, som salänge legat ute 
i fria lüften att det börjat klädas med enbart van- 
liga trälafvar, skulle bli impregneradt med sä myc- 
ket sandpartiklar, som t. ex pä Spetsbergen visar sig 
vara tillräcklig för stenlafvars existens, och att sa- 
lunda andra orsaker utesluta dessa härifran. Jag 
anser derför i motsats till herr H., att den tillförsel 
af specifika näringsämnen, som sandimpregnationen 
medför, icke utgör den enda förklaringsgrunden för 
uppträdandet af stenlafvar pa trä, utan att denna 
förändring i dess beskaffenhet plus andra förändrin- 
gar genom atmosferilierna verkar indirekt pä lafvege- 
tationens utseende, derigenom att den svampflora, som 
här kan trifvas, far heit annan art än pâ i samma 
trakt beläget trä, som genom sitt läge kunnat occu- 
