* 25(5 
pycnoconidierna och de smâ ascosporerna genom sin 
massvisa utbildning, soredieima hafva genast genom 
sin byggnad denna betingelse. 
Far man se en lafbäl, füllt norxnalt ntvecklad 
och utvuxen, pa ett främmande substrat, der den al- 
drig annars brukar finnas, ügger det väl ganska nära 
till hands att antaga, att det är förhällanden vid gro- 
ningen, som hindra den ifrägavarande lalven att i 
vaidiga fall uppträda här. Förökas en laf hufvud- 
sakligen genom soredier, och finner man den normalt 
ntvecklad pä ett främmande substrat, der den vanli- 
gen saknas, tyckes det som om soredien under sin 
groning pâ detta substrat varit utsatt för nägon ödes- 
diger fara. Enligt min tanke kan bristande näring 
icke, da soredien eger ungefär sannxia behof af nä- 
ringsupptagande fraix substratet som den utvuxna laf- 
ven, vara enda orsaken härtill. Som den egentliga 
orsaken har jag framhällit kampen med de organis- 
mer — specielt svampar - — som samtidigt utveckla sig 
pa det främmande substratet, och hvilka lättare kumxa 
förstöra ett laf-individ xxnder dess soredie-stadium, än 
da det utbildat sig vidare, anlagt corticalskikt o. s. v. 
Da t. ex., som jag framhallit, Pertusaria coraUoides 
öfvei'gar frân en stenhäll tili en bredvidstâende asp, 
hvars bark ej kan ha uixdergâtt nägon särskild mi- 
neralimjxregnation, anser jag detta bero pa att det 
främmande substratet sä rikligt blifvit beströdt med 
soredier, att nagra tillfälligtvis kunnat öfverskrida 
”det kritistiska groningsstadiet”, och derefter, som det 
faktiskt visar sig, utan fara utveckla sig vidare. 
Det är rätt nöjsamt att se, hur herr H. söker 
vrida pa xnitt försök att klargöra för honom, att pyc- 
noconidiernas massvisa utbildning i nägon man ersät- 
ter det nederlag, som mäste ske bland stora massor 
utaf dem, som pa grund af Ixristaixde upplagsnäring 
ej hunnit utveckla sig sä langt, att groddslangarne 
uppspärat och omslingrat nägon gonidiebildande alg. 
