257 
Om man liar rätt att förebrä sin motstândare ’’ordpräl”, 
torde denna term här ega stört berättigande, da herr 
H., hvilken, som jag strax skall visa mycket vä] för- 
star innebörden af mina uttalanden härutinnan, söker 
göra mer eller mindre troligt, att jag uttalat att 50 °/ 0 
af pycnoconidierna i allmänhet ej äro grobara, att de 
i brist pâ näring äta upp hvarandra (!), att bakte- 
rier förstöra dem pa grund af deras bristande upp- 
lagsnäring o. s. v. Men just att bau verkligen förstatt, 
hvad jag menar, framgar deraf, att han gent emot 
mig framhaller, att pycnoconidierna framkomma i 
hopar, genom hvilka ingen egentlig spridning eger 
rum utan blott ett ökande af moderbalens utbred- 
ningsyta, da pycnoconidiehoparne utveckla sig bland 
de ymnigt förekommande algerna pâ substratet. Att sä 
är fallet lios vissa lafvar veta vi genom lierr H:s in- 
tressanta Studie ”Om bälbildning genom pycnoconi- 
dier hos Catillaria denigrata (Fr.) ocli C. prasina (Fr.)” 
med ytterligare bidrag i bans sista genmäle, men ett 
försök att utan vidare généralisera livad lierr H. fun- 
nit hos ett halft dussintal lafvar förefaller mycket 
vâgadt. Nog torde, särskildt hos lafvar med högt 
utvecklad bäl, spridning pâ langt hall genom isolerade 
pycnoconidier, ega rum. 
Dâ herr H. med all makt tyckes vilja göra f'rägan 
om lafvarnes fördelning pâ olika substrat beroende 
blott pä dettas beskaffenhet i och för sig, kan ju i 
detta sammanhang som ett exempel pâ det berätti- 
gade i min asigt, att fragan är vida mer komplicerad 
och äfven beroende pâ andra, rent biologiska fakto- 
rer, framhâllas en i samma hafte som herr H:s gen- 
mäle intagen uppsats af Malme, der han visar huru 
tvenne lafvar Lecanora atriseda och Lecidea intumes- 
cens i sitt uppträdande stâ i bestämdt biologiskt sam- 
band med vissa andra lafvar. 
Bot. Not. 1892. 
17 
