91 
ai lângsammare * och jämnare rörelser, hvilka ytterli- 
gare befordras genom kärlsträngarnes centrala anord- 
ning. Leddynorna synas pâ grund häraf fungera 
sâsom skyddsorgan mot reguets mekaniska inverkan. 
Bladets öfre yta är glatt. Denna karaktär lik- 
som de ôfriga ut marker isynnerhet sâdana växter ocli 
växtdelar, som befinna sig i en vâxtformations be- 
gränsning d. y. s. i de delar at densamma, kvilka âro 
belägna utât och uppât och derför mest utsatta för 
de yttre klimatiska fôrkâllandena, och torde môjligen 
hârleda sig frân den kolossala regnrnängdens invei'kan. 
Sâsom belysande denna âsikt torde följande iaktta- 
gelse kunna anföras. Nâgra individ af en Muliné 
— môjligen nyss infôrd pâ omrâdet — stodo 
dels under ett framskjutande tak, dels i takdroppet 
och dels pâ en ôppen plan. Under torrtidens senare 
period voro de blad, som vâxte i skydd af taket, minst 
hâriga, darnâst kommo de, hvilka vâxte under kanten 
af taket, och hvilka i fôljd deraf voro mer solbelysta, 
och mest hâriga voro de, som stodo pâ öppna planen. 
Redan nâgra veckor efter regntidens början hade för- 
hällandet förändrat sig. Bladen pâ de under taket 
växande individen blefvo visserligen pâ grund af den 
ökade füktigheten och minskade belysningen mindre 
hâriga än de, hvilka utvecklats under torrtiden pâ 
samma stalle, men vid jämförelse med de utanför 
växande de mest hâriga. Dernäst i ordningen kommo 
de, hvilka stodo ute pâ öppna planen och voro utsatta 
för regnet. De blad slutligen, hvilka växte i takdrop- 
pet och ständigt öfversköljdes af vatten, voro heit och 
hâllet glatta, som det syntes, redan i myck et ungt stadium. 
När härbeklädnaden sälunda genom regnets in- 
verkan försvunnit fungerar tydligen den glatta ytan 
battre sâsom vattenafledande. vid bladets torrläggning. 
Regnbladen äro lielbräddade. Om de frân bör- 
jan egt denna egenskap, sä hafva de yttre om- 
ständigheter, hvilka medverka vid utbildningen 
