92 
af sagtänder och Üikar - — dessa synas uppträda 
inest i snöhöljda och kallare trakter af jor- 
den — icke här förefunnits. Men om regnbladen 
antagas härstamma frân sâgade former, sa later det 
tänka sig, att de unga sagtandsanlagen i likhet med 
harbeklädnaden försvunnit genom regnets inverkan. 
Eller ocksa har under Üorans invandring pâ omrädet 
vid det naturliga urvalet den sâgade typen gatt under. 
Vattendropparne adhérera nämligen lättare tili en sâgad 
kant än tili en helbräddad. De sâgade bladen äro i 
följd däraf mera utsatta för vissa förstörande infiy- 
tanden (Jfr. hvad i min ofvan citerade uppsats finnes 
anfördt om parasitvegetationeu m. m.) De ha förstörts, 
och växten i sin helhet har blifvit för svag för att 
kunna uthärda i kampen för tillvaron i motsats tili de 
helbräddade för klimatet frân början mer lämpade 
former na. 
Da den heia kanten gör mindre motstand vid 
vattendropparnes afrinnande än den sâgade, fungerar 
den bättre vid bladets torrläggning. 
Regnbladen äro merändels större och tunnare än 
bladen i tropikernas torrare trakter. Beskuggningen. 
som här i icke ringa man blir en följd af molnhöljet, 
plägar som bekant framkalla tunnare och bredare blad- 
ytor, s. k. skuggblad. Denna egenskap blir ocksä ett 
skydd mot ljusbrist, därigenom att bladets assimila- 
tionsförmäga genom y tans förstörande ökas. Af'ven 
denna relativa tunnhet hos bladet af ifrägavarande 
typ synes sälunda beträffande säväl uppkomst som 
funktion stä indirekt i samband med nederbörden. 
De länga spetsarne (t. ex. Figg. 4 och 7) torde 
möjligen hafva uppkommit genom regnets inverkan. 
Cellerna i denna del af bladet sjuias i allmänhet vara 
mer längsträckta i längdriktningen än hvad förhäl- 
landet är i skifvans midt eller vid dess bas. Denna 
längdutsträckning af elementen och väfnaderna torde 
möjligen befordras af den uttänjande verkan, som de 
