93 
tätt pâ hvarandra följande, i spetsen hängande vat- 
tendropparnes respektive tyngder maste utöfva. 
Att en utdragen och smal bladspets battre fun- 
gerar sasom vattenafledande vid det liängande bladets 
torrläggning än en kort och bred sâdan med större 
adhesionsyta, och att samtidigt med vattnet sporerna 
till en parasitisk vegetation i förra fället lättare aflägs- 
nas an i det senare. har jag i förutnämda uppsats berört. 
De karaktärer, genom hvilka regnbladen utmärkas, 
äro sâlunda i första rammet: Ytans riktning nedat 
och utät, närvaron af lecldynor, den öfre ytans glatt- 
het, fränvaron af sagtänder, tendensen att blifva skugg- 
blad samt den langa tillspetsningen. Andra karaktärer 
som förefinnas hos ifragavarande typ äro: bladskifvans 
mjuka beskaffenhet, beroende pâ de förvedade meka- 
niska elementens ringa utbildning i jämförelse med 
kollenkymatiska och turgescenta väfnader, sekundär- 
nervernas böjning mot spetsen, den längsträckta total- 
formen samt saknaden af skyddande knoppfjäll. Da 
samtliga dessa karaktärer följas at, är typen fullständig. 
Ofta ha en del af dem dock icke nätt sin fulla nt- 
bildning, och stundom kan t. o. m. nagon af de nämda 
mer väsentliga egenskaperna saknas. 
Heia floran pâ regnomrädet v.ar emellertid icke 
uteslutande sammansatt af denna bladtyps represen- 
tanter, men saväl till individ- som tili artantal voro 
regnbladen tili den grad öfvervägande öfver de andra 
typerna, att man stundom maste söka länge och väl 
innan nägon af de senare visade sig. 
En af dessa andra typer kallar jag daggbJad 
(Figg. 1 och 2). De äro uppât riktade, sa att vatt- 
net afrinner nedät och inât mot stammen, hvilket 
antyder, att bladen erkallit mindre än den normala 
regnmängden. Till formen äro de omvändt ägg- 
runda, med utdragen afsmalnande bas, i saknad 
af skaft eller försedda med korta sädana, stundom 
mer spadlika, stundom nästan cirkelrunda eller en och 
