117 
de ställen, der den funnits, divergera ej synnerligen 
mycket Iran hvarandra med afseende pâ polköjden. 
Mest är detta visserligen förliallandet med lokalerna 
pa Nordamerikas vestkust, der denna arts sydligaste 
växtställe är beläget pä ungefär 41 0 n. 1. Antages 
dess nordligaste växtställe pa Kamtschatka, likasom 
de skandinaviska lokalerna, befinna sig pa vid pass 
56 0 n. 1., sa skulle denna växts kända utbrednings- 
omrâde i riktning mot norr och söder komma att ut- 
göra omkring 15 breddgrader, hvilket ingalunda kan 
anses sâsom synnerligen mycket. Deremot är dess 
utbredning i öster och vester ovanligt vidsträckt, men 
manga andra tili Altaitloran eller, sâsom man i se- 
nare tider benämnt den, steppfloran hörande växter 
hafva en liknande utbredning. Sa förekommer t. ex. 
PotentiUa fruticosa fran östra delen af Nordamerika 
(New Foundland och Kanada) pa strödda ställen ve- 
sterut i heia norra delen af Amerika ända tili Be- 
ringsöarne, Kamtschatka, heia Sibirien tili vestra 
Ryssland (Estland, Lifland och Kurland) samt Öland. 
Visserligen är A. Stelleriana ännu endast känd fran 
ett ringa antal genom ofantliga afständ skilda växt- 
ställen, men den torde val med tiden blifva iakttagen 
pâ mänga andra mellan dessa växtställen liggande 
punkter, sâsom pâ sandiga flodstränder i Nordamerika 
och Sibirien. Dr A. anser det föga sannolikt, att 
denna utmärkta art kunnat undga uppmärksamheten, 
i fall den vore nägot allmännare i det inre af Asien. 
Jag har oeksä alldeles icke utgätt fran den förutsätt- 
ningen att ifragavarande art skulle vara mera allmän 
inom sitt egentliga centrum. Ty en växt kan vara 
sällsynt äfven i sitt ursprungliga hemland, och detta 
utan att vara en qvarlefva frân en äldre, i utdöende 
stadd flora. Till belysande af denna fraga skall jag 
tillâta mig att ur ett af mig hallet föredrag under 
Naturforskaremötet i Christiania âr 1868 Om den 
europeiska Vegetationens Ursprung, i Forhandl. ved 
