212 
skadliga verkningar. Koppar âr sâledes icke ett sâ- 
dant gift som bly, antimon, arsenik, qvicksilfver ocli 
fosfor. Genom ’’reverdissage" af konserver med kop- 
parsalter förbättras hvarken qvaliteten, eller blir hâll- 
barbeten större. Sasorn forf. förut visât ingâr 
kopparen beständiga kemiska föreningar med kloro- 
fyllet (däraf den vackra gröna färgen pâ konserverna), 
först kopparphyllocyanat och sedan vid ytterligare 
tillsatts af koppar till ärterna bildas kopparleguminat, 
sâsnart phyllocyaninsyran blifvit fullständigt mättad 
med koppar. Afven spar af kopparoleat nppträder. 
Bildningen af kopparleguminat bör undvikas, da 
den önskade färgen endast härrör af kopparcya- 
natet. Ett i vatten lösligt oorganiskt kopparsalt 
kan icke pâvisas bos pâ sorgfälligt satt bebandlade 
ärter. Naturligtvis anser förf. att det ej för menni- 
skan kan vara skadligt att i kopparsaltslösningar beta 
bvete eller potatis, som skall säs eller sättas, eller att 
med dylika lösningar öfverspruta vinstocken. 
Kaalaas, B. De distributione bepaticarum 
in Norvegia. Le ver mosernes utbredelse i Norge. 
Kristiania, A. W. Bröggers bogtrykkeri, 1893, p. 
1—490. 
Sedan nâgra âr har ryktet förebadat ofvan- 
nämda arbete, som motsetts med spänd väntan. Till 
följd af det lifliga arbetet pâ bepatikologiens fait under 
de tvâ sista ârtiondena, bvarigenom de skandinaviska 
lefvermossornas antal nära fördubblats, bar nämligen 
behofvet af ett tidsenligt, större samlingsarbete üfver 
dessa mossor blifvit bögst kännbart. Angäende Kaa- 
laas’ arbete, sädant det nu framträdt, torde kunna 
sägas, att det füllt motsvarar, ja öfverträffar de för- 
väntningar, som man kunnat pâ detsamma ställa; det 
är en fullmogen frukt af ett mângârigt, samvetsgrannt 
arbete och beit säkert ett af de bästa samlingsarbeten 
öfver nordens mossor, soin nägonsin utkommit. Som det 
torde komma att blifva en oumbärlig hjälpreda för 
