218 
Anmärkas bör att bägge visât sig synnerligeu 
lämpliga att bevaras i subfossilt tillständ. I torflager 
äro frukter och grenar af dem i regel utmärkt väl 
bibehällna. Frukten lärnnar eu füllt säker karaktär 
för artbestämningen. I leror — marina saväl som 
sötvattens — äro blad ej alls sällsynta; äfven i kalk- 
tuffer finnas blad af dessa arter. 
För uppgifter om den nutida ntbredningen, sär- 
skildt af Ainus incana , star jag i tacksamhetsskuld 
tili ett stört antal botanister, nämligen hrr Nordstedt 
i Lund. Neuman i Ystad, Linnarsson i Sköfde, Tolf 
och Arnell i Jönköping, Dusén i Kalmar, Hellbom i 
Örebro, Kindberg i Linköping, Dahlstedt, Kellgren, 
Alfvengeen och Krok i Stockholm. 
Ainus incanas nutida utbredning. 
I Danmark är arten enligt Lange ] ) heit säkert 
icke vild. 
Frän Skäne anföres den af Areschoüg 2 ) fran tvänne 
punkter (Smedstorp samt mellan Tosterup och Munka- 
Tagarp) ej langt fran Ystad ’’som det tyckes vild”. — 
Med stöd af denna uppgift anförde jag den ocksâ i 
den ofvan citerade uppsatsen, sasom ’’sannolikt spontan" 1 . 
Vid ett närmare Studium af dess utbredning har jag 
dock kommit tili den asigten, att den svârligen torde 
vara vild här. Pa den sist nämda lokalen har jag 
själf' varit i tillfälle att se dem. Artens uppträdande 
där tycktes visserligen ange den som vild, men pa 
fiera af de punkter, pa hvilka den förekommer i den 
ej synnerligen aflägsna Ystads sandplantering, syntes 
den ocksâ vara vild, ehuru den här bevisligen för ett 
par mansâldrar sedan är planterad. 
Fran Blekinge upptages den ej af Svanldnd 3 ). 
') Haandbog i den danske flora. 4:de uppl. — Kjebenhavn 
1886—88. 
s ) Skänes flora. 2:ra uppl. — Lund 1881. 
3 ) Förteckning öfver Blekings Fanerogamer och Ormbunkar. 
— Lund 1889. 
