219 
Ha, Hand. Här anföres den af Lindeberg ') sasom 
förekommande ”i Ätradalen fl. st.”. Dess sydgräns 
tyckes i Ätradalen vara vid Vessige 2 ), ungefär 12 
km trän hafvet. Längre ned pa sträckan Hertinge 
Falkenberg är den enligt Neuman odlad. 
Smaland. Den sydligaste kända punkten für 
arten är Hjelmseryds sn., dar nagra buskar Annas pa 
sluttningen af Grrönskull nära Lamhult (Tolf). — Vid 
AVrigstad 3 ) är den mycket sparsam, Annes endast i 
omedelbar närhet af an oeh synes ej sprida sig. Exem- 
plar af ända tili 3 dm tjocklek Annas dock (Tolf). 
— Sandsjö i Yestra liärad (Scheutz). — Norr om 
denna lokal synes den inom Tveta, södra och norra 
Vedbo härader, ehuru förekommande här och dar — For- 
sermn (Arnell), Almesäkra (Zetterstedt) — vara spar- 
sam. ’’Den är kring Jönköping mycket allmän och upp- 
träder alldeles pä samma sätt som i Norrland, bildande 
mer eller mindre vidsträckta buskager. Ainus (ß utinosa 
är här relativt sällsynt. Förutom â Vetterns strand- 
kanter förekommer Ainus incana ymnigt i de talrika 
erosionsdalarne kring sjöns södra ända”. (Tolf). — 
Österut Iran Vettern är den enligt Scheutz allmän tili 
Sommen. — Artens syd-ostgräns löper ungefär genom 
mellersta delen af Vedbo härad. Den är dock af 
Tolf iakttagen sparsamt utanför detta omrade vid 
Ingatorp, dar han observerat ”en enda, temligen ung 
buske alldeles invid järnvägen l / 4 mil öster om Sta- 
tionen. Vidare i Rumskulla samt vid Vimmerby”. 
') Hallands och Bohusläns Fanerogamer och Ormbunkar. 
— Göteborg 1878.) 
2 ) Nyman, Sveriges Faner ogamer. — Örebro 1868. II, sid. 270. 
3 ) ScHEUTZ, Smälands Flora. — Vexiö 1864. Den därstädes 
äfvenledes uppgifna lokalen Wrânghult i Nottebäek sn beror 
enligt ScHEUTZ (Bot. Not. 1871 sid. 144) pa misstag. Pä anförda 
ställe anger han äfven att den vid Vestervik (Jfr. SjÖSTRAND, 
Calmar läns och Ölands flora. — Calmar 1863) är odlad. — Äfven 
uppgifven för Äsberg i Burseryds sn, K. A. Th. Seth. (Eni. Scheutz 
Bot. Not. 1892 sid. 73). 
