220 
som oua den i det stora liela ungefar sammanfölle med 
barrskogsgränsen. (Jfr. Schübei.er 1. c.: Kihlman, Pflan- 
zenbiologische Studien. — Helsingfors 18 0, sid. 223: 
Anderssox, N. J., Aperçu de la végétation et des 
plantes cultivées de la Suède. — Stockholm 1867, sid. 
84.) Dock kar Kand. A. G. Kellgren meddelat mig 
att arten i Lappland är vida sparsammare an man af 
äldre uppgifter skulle förmoda. Den är emellertid 
anmärkt trän Torne lappmark "Jukkasjärvi sn 711 ). Frän 
Lule, Gellivara (Kellgren). Inom Pite är den enligt 
Björnström z ) spridd i gran- och tallregionen; i Urne 
lappmark allmän (Melander i bref till Krok). 
Ainus ghdinosa. I Danmark och heia Götaland 
är denna art genom alla provinser vanlig eller ätmin- 
stone spridd. Detsamma är förhällandet i mellersta 
Sverige. Noggrannare lokaluppgifter om detta träds 
nordvestra gräns Annas icke, men det synes upphöra 
i nordliga Yärmland och finnes endast i södra delen 
at Dalarne :; ) pâ spridda Ställen i 2 * 4 5 )\ Annes genom Ge- 
strikland, Helsingland och Medelpad som det tj-ckes 
ganska längt in mot gränstrakterna af Härjedalen och 
Jämtland. Sa har Dusén. K. F. anmärkt den i vestra 
Medelpad vid Holmsjön (Vassnäs, Hafverö sn) pâ en 
höjd af ‘244 m. ö. h. ä ) — Sin nordgräns sâsom en 
ännu nagorlunda motstandskraftig del af Vegetationen 
svues Ainus ghitinosa ha i Angermanelfvens nedre 
lopp, inom socknarne Nora, Skog, Bjerti’ä och Ytter- 
Lännäs 6 ). Längre normt pâ skären i Ängermanland 
1 ) Læstadius. C P.. Bidrag tili kiinnedomen ora växtligheten 
i Tornea Lappmai'k — L T psala 1860. Akad. Afk. 
2 ) Grunddragen af Pitea lappmarks växtfysiognomi. — I psala 
1856. Akad. Afh. 
’’Jusqu’au lac Barken” enl ANDERSSON N. J- 1. r. sid. 28; 
samt tili Johannisholm i Vänjans sn (HäGERSTRöM i bref till Krok . 
4 Indebetou, C., Flora dalekarlica. — Xvköping 1879. 
5 ) Bot. Not. 1881, sid. 76. 
r ‘) Fristedt: Yäxtgeografisk skildring af södra Ängermanland. 
- Upsala 1857, sid. 4. Akad. Afh. 
