232 
marina leror vid bkallböle, Tuna sn (49, in. ö. h.) 
samman med björk, asp ocli fur, vid Vattjom (G4 
m. Ö. h.) samman med björk och fur samt vid Lju- 
storpsän i Björkom (30 ? m. ö. h.). — Hittills är 
endast Ainus incana uppgifven fran de norrländska 
elfdalarnes växtförande aflagringar, men det är högst 
sannolikt, enligt min mening. att vid en noggrannare 
granskning äfven Ainus glutinosa skall anträffas, tv 
denna är i stör mängd funnen vid Askammen, Själe- 
vads sn i Angermanland under förhallanden, hvilka 
otvetydigt synas ge vid kanden att arten funnits rik- 
ligt i omgifningarne. Pa c. 37 — 39 m. höjd ö. h. 
finnes där *) en gyttja, synnerligen rik pä lämningar 
af A. glutinosa. Denna gyttja torde ha börjat bildas 
sasnart det postglaciala hafvet här dragit sig undan 1 2 ). 
Vid Askamman har man ocksa funnit att under 
den tid, som ligger mellan det postglaciala hafvets 
âtertâg och nutiden, smaningom lämningarne af de 
nordligare formerna Betula odorata och Ainus incana 
blifva talrikare pä bekostnad af de sydligare B. verru- 
cosa och A. glutinosa. Detta är den nordligaste för 
ögonblicket kända punkt, där de nordliga arternas 
framryckande mot söder, under tidsrymder som ligga 
mellan den postglaciala sänkningens utjämnande och 
nutiden, ger sig tili känna. Nedan skall nägot när- 
mare ingäs härpa. 
Af ofvanstâende torde man kunna draga den 
slutsats, att Ainus incana skall koinma att visa sig 
vara en af de vanligare subfossila arterna inom Norr- 
land ej minst inom dess kusttrakter. Längre söderut 
gestaltar sig förhällandet däremot annorlunda. 
Inom mellersta Sveriges provinser är Ainus in- 
cana iakttagen subfossil pä Sollerön i Siljan (168 m. 
1 ) Nathorst, A. G., K. Vet. Akad. Förli. 1892 N:o 9, sid. 430. 
2 ) Hogbom meddelar (Hedström: om hasselns forntida och 
nutida utbredning i Sverige. — Gool. För. Förh. Bd. 15, sid. 811) 
att mossen underlagras af en Mytilus och Tellina innehällande lera. 
