247 
2. Om garfämnets förekomst hos Parnassia 
palustris. 
Af Orro Rosenberg. 
Vid en anatomisk jämförelse mellan Parnassia 
palustris och Saxifraga - arter för att undersöka dessas 
släktskapsförhällande tili hvarandra, kom jag att när- 
mare fästa mig vid garfämnets förekomst, da det 
tycktes mig som om man här hade att göra med ett 
ganska anmärkningsvärdt förhallande med hänsyn tili 
den föreliggande frägans lösning. 
Enligt W. Zopfs undersökningar (Bibliotheca 
Botanica 1886 H. 2) förekommer hos Parnassia palu- 
stris garfämnet i växtens alia organ, samt uteslutande 
i epidermis. Emellertid har jag genom en lämplig 
metod lyckats adagalägga närvaron däraf äfven i öfriga 
väfnader : om man behandlar den ifragavarande växt- 
delen med en koksaltlösning, utfälles det möjligen 
förefintliga garfämnet, hvarigenom detta bättre bibe- 
hâlles i cellerna, äfven om dessa vid snittandet ge- 
nomskäras; garfämnet pâ visas lätt med de vanliga 
reagenserna (kaliumbikromat, järnklorid). 
Grarfämnesbehallarnas utseende kan variera täm- 
ligen mycket, dock äro de i allmänhet langsträckta 
celler, tili sin volym större än de kringliggande. 
Garfämnet förekommer ganska ymnigt löst i cellsaften, 
i form af en större, of'ta jämte flere mindre, blasfor- 
miga, ljusbrytande säckar. I bladets epidermis äro de 
vanliga cellerna tämligen isodiametriska med svagt 
vagiga väggar, under det garfämnesbehallarna äro be- 
tydligt längsträckta och de radiära väggarna skarpt 
inbuktade. 
Garfämnesbehallarnas utbredning och anordning 
är olika i de olika delarna af växten. I stammens 
epidermis ligga de oftast ordnade i langa, af ända tili 
30 celler bestaeude rader, löpande i stammens längd- 
riktning. I stamspetsen strax under en blomknopp 
