248 
finnes en växzon, där cellerna befinna sig i ett täm- 
ligen meristematiskt stadium, här äro garfämnesbehäl- 
larna tidigt dififerentierade i rader, som da ofta antaga 
ett egendomligt utseende. Cellerna äro nämligen be- 
tydligt bredare än de egentliga epidermiscellerna och 
de yttersta i kvarje rad därjämte tillspetsade utat, 
hvarigenom det heia, fränsedt tvärväggarna, paminner 
om en läng prosenkymcell. Pä ett tvärsnitt visar det 
sig, att deras höjd öfverstiger de öfriga eellernas, i 
det den inre, tangentiala väggen är stärkt konvex in 
mot stammens midt. Längre ner pä stammen uppträda 
garfämnesbehällarna mera ensamma, dock i stört antal; 
garfämnet är här bundet vid rödt anthocyan. I stam- 
mens öfriga väfnader ligga de strödda tämligen tätt 
i form af längsträckta celler, pä ett tvärsnitt ej eller 
föga skilda fran kringliggande. 
I bladskaftet hafva garfämnesbehällarna ungefär 
samma utbredning som i stammen; särskildt kring och 
i kärlknippena förekomma de talrikt. De uppträda i 
bladskifvan bade i öfver- och undersidans epidermis 
mycket tätt, af det ofvan beskrifna utseendet, vanligen 
ensamma. dock ofta nog hopade 2 — flere tillsammans. 
I svampparenkymet förekomma de här och där ; men 
i och särskildt längs efter kärlknippena ligga de gan- 
ska tätt hopade. 
I roten är deras utbredning i det närmaste den- 
samma som i stammen. 
Yid en jämforelse med Saxifraga- arter härutinnan 
visar sig en pâfallande likhet. Jag har undersökt S. 
granulata och funnit garfämnets förekomstsätt vara i 
hufvudsak detsamma som hos Parnassia. I kögre 
grad tyckes detta vara forhallandet med Saxifrqga- 
arter af gruppen Cymbalaria. Engler har i Botani- 
sche Zeitung 1871 lemnat en redogörelse för garf- 
ämnets utbredning i epidermis hos dessa, och denna 
beslcrifning sammanfaller nästan i allt med den för Par- 
nassia gällande. 
