fällig och övergäende natur, beroende pä lika resp. olika 
tillväxtförhällanden och samtidigt inträffande celldelningar 
i olika delar av thallus. Efter hand som thallus tilltar i 
storlek, utplanas denna radiära randslruktur fullständigt. 
Nagon större betydelse som artkaraktär kan ifräga- 
varande anordning av cellerna sälunda ej gärna tillmätas. 
Skillnaden mellan Prasiola cornncopiae och stipitata blir 
härigenom mycket obetydlig. Även har jag sett tydliga 
exempel pa övergängsformer mellan dessa bad a aider. 
Sä har jag t. ex. i Malmö (Ribersborg) och Ystad funnit 
Prasiola- associationer, dar somliga tili samma tuva hö- 
rande individ visade sig närmast vara att hänföra tili 
stipitata, andra däremot tili cornncopiae. Förekonisten av 
dvlika övergängsformer omnämnas även av Hylmö (1916). 
Skillnaden mellan dessa bäda arter blir sälunda 
huvudsakligen rent habituell. Hos Pr. cornncopiae är 
thallus smal, klubblik, (),s — 1 — 2 mm. hög samt vanligen 
spiralvriden. Hos Pr. stipitata är thallus i regel längre, 
ända tili 5 mm., kraftigare utvecklad samt i sin typiska 
gestaltning nedtill försedd med eit smalare, tydligt avsatt 
stipesparti, varifrän thallus uppät vidgar sig till en bred, 
i toppen tvärhuggen skiva. Serier av övergängsformer 
finnas emellertid mellan den typiska breda, tvärhuggna 
Pr. stipitata och den smala, klubbformiga, spiralvridna 
cornncopiae. Se bifogade teckningar jämte iigurförklaring. 
Pr. stipitata av typisk form (tig. 1 — 4) förekominer 
vid kuster med vatten av hög salthalt t. ex. vid Irland 
(Jessen, 1848), i England vid Joppa, i närheten av 
Edinburgh [Gf. W. Traill (enl. exsicc.)|, vid Färöarna 
(Börgesen, 1903), i Norge vid Lillesand (SchCbkler, 
1874) samt vid Dröbak, i Kielerfjorden (Reinbold, 1889), 
vid Flensburg i Schleswig (R. Haecker (Rabenhorst, 
Alg. Eur., nr 496)], vidare vid Brest i Frankrike, varifrän 
den av Crouan (1867) beskrives under namn av Pr. 
marina. Frän Frankrike har jag sett typiska stipitata- 
