39 
exemplar även frân Cherbourg (Le Joi.is, exs.) I Amerika 
har den nyligen iakttagits av Collins (1916). 
Även vid vâra kuster, vid Bohusläns- (W. & N., 
nr 48) och Hallandskusten (dr Hylmö, exs.) fôrekom- 
ma exemplar av denna upptill breda, skivformiga, nedâl 
tvârt avsmalnande typ. 
Vid skânska vüstkusten bli exemplaren mindre och 
smalare, niera jämnt avsmalnande nedât, lângstrâckt 
triangulâra (fig. 5 — 12). Samtidigt harmed blir ocksâ 
utbildningen av den för Pr. stipitata utmärkande areol- 
strukturen mindre skarpt utpräglad. Exemplaren överga 
sâledes sä smaningom tili en smalare, mer lângstrâckt 
typ med enklare och i sin helhet mera regelbunden cell- 
struktur och närma sig sâlunda mer och nier Pr. cornu- 
copiae samt överga slutligen fullständigt i denna. — Det 
mä dock anmärkas, att även hos cornucupiae en viss, 
ehuru mycket svag areolering stundom kan iakttagas. 
Jfr üg. 27 och 30. 
Vid svenska Västkusten, Bohusläns- och Hallands- 
kusten, ända ned i Öresund förekomma bada formerna 
samtidigt. Vid skânska sydkusten blir Pr. stipitata alll- 
mera sällsynt och vid östra Skänekuslen och sedan längre 
mot norr har jag endast funnit Pr. cornucopiae. 
Pä de stallen, dar bäda samtidigt äro tili finnandes, 
träffar man stipitata i regel närmast liavet, pä flata klipp- 
hällar eller stenar, soin jämt och ständigt eller i varje 
fall utan allt för länga mellantider vätas av saltvattnet. 
Högre upp eher pä stenar och stenblock pä längre av- 
ständ frân vattenytan, sâlunda pâ för saltvattenöverskölj- 
ning mindre exponerade lokaler linner man däremot 
cornucopiae. Pâ skânska ostkusten förekommer emeller- 
tid sistnämnda form även heit nära vattenytan. I Sim- 
rishamn fann jag den sâlunda växande pâ data, mot 
liavet sluttande klipphällar ända nere vid vattnet, sä att 
den jämt och ständigt översköljdes därav. Nägon Pr. 
stipitata förekom däremot icke därstädes. 
