frân varandra, hade övertygat honom om de yttre fak- 
torernas fundamentala hetydelse. Han formulerai - sin 
övertygelse härom pâ följande satt: »i avseende pa de 
organiska naturproducternes utbredning öfver jorden är 
väl intet lättare all erkänna an den allmänna lag, att na- 
turell, under lika förhallanden alltid framkallat liknande 
eher fullkomligt lika skapelser.» (II del. p. 2(SÜ). 
Med användande av de fysionomiska grundformerna 
lyckades, som förut framhallits, Humboldt, Meyen och 
andra ge lorträffliga skildringar av olika växtsamhällen; 
tili begreppsklarhet beträtfande de i naturen förekom- 
mande vegetationsenheterna, tili l o r m at i o n sh egr e p- 
pet, hunno de icke. Aven sedan formationsbegreppet 
uppställts fortsatte man med den Humboldtska vegeta- 
lionsbeskri vningsmetoden. Vegetationsfysionomiken, sä- 
dan den uthildats av Humboldt, betraktades nämligen 
allt lortfarande som en hjälpdisciplin at växtgeografien. 
Man intresserade sig ocksa för växtfvsiologien, växt- 
geografiens andra viktiga hjälpreda, som enligt Schouw 
skulle klargöra de »ydre Momenters» inverkan pa väx- 
terna och dessas fördelning pa jordytan. Men da denna 
del av växtgeografien i ännu mindre grad an vegetations- 
l'ysionomiken var föremäl för direkt intresse av datida 
för sociologi intresserade växtgeografer, blevo deras 
växlsamhällen ofta rena konstruktioner utan motsvarig- 
het i naturen. En typisk représentant för denna i verk- 
lig mening utspekulerade växtsamhällslära är Sendtnkr 
(1854). 
Redan 1838 hade emellertid Ghisebach klart for- 
mulerat formationsbegreppet. I en ofta citerad passus 
skriver ban nämligen: Ich möchte eine Gruppe Pflanzen, 
die einen abgeschlossenen physiognomischen Charakter 
trägt wie eine Wiese, ein Wald usw., eine Pflanzen- 
geographische Formation nennen. Sie wird bald durch 
eine einzige gesellige Art, bald durch einen Komplex von 
vorherrschenden Arten derselben Familie charakterisiert, 
