artsammansättning — ersatte Schröters »topografiskt- 
fysionomiska» system med ett »fysionomiskt-floristiskt». 
Brockmann-Jerosch var den forste, som skilde pa ar- 
ternas ymnighet inom en provyta och deras konstans. 
Alltefter konstanstalen indelade han alterna i en asso- 
ciation (= Bestandestypus) i konstanter, accessoriska 
och tillfälliga (se härom Du Rietz 1921). Fi.ahauet och 
Schröters växtgeografiska nomenklaturregier av 1910 
ersatte definitivt »Bestandestypus» med association, men 
da icke hlott en bestämd floristisk sammansättning en- 
ligt deras definition var det utmärkande för associationen 
utan tillika enhetliga standortsbetingelser, blev asso- 
ciationen för dem pa samma gang en ekologisk enhet 
(som ocksä tydligt framhalles). Samma uppfatt- 
ning om det ekologiska momentets betvdelse vid av- 
gränsning av associationerna präglar Rürel (1912) och 
Brockmann-Jerosch (1912). 
Under det alt man salunda pa kontinenten beträf- 
fande svnpunkterna pa associationen slutligen hamnar 
i en associationsuppfattning, som även innesluter det 
ekologiska momentet, fullföljer den s. k. Upsalaskolan 
sin behandling av prohlemen utefter en annan linje. 
Rutger Sernander, Upsalaskolans grundare och själv 
den förnämste representanten för svensk växtsamhälls- 
lära, utvecklar och pabygger Ragn. Hults metodik. Det 
är emellertid mindre växtsamhällenas Systematik utan 
snarare ekologiska spörsmal av grundläggande betydelse, 
som Sernander mot bakgrunden av en fast och natur- 
lig samhällsgruppering önskar belvsa (Sernander 1908, 
1910, 1912, 1917, m. (1.). Flertalet arbeten över svensk 
Vegetation av andra forskare ga likaledes i denna rikt- 
ning under den tidigare perioden. Intresset för ren sam- 
hällssystematik tilltager emellertid, och denna riktning 
kulminerar slutligen i en växtsamhällslära, dar samhälls- 
morfologien, läran om växtsamhällets bvggnad och Struk- 
tur, spelar en dominerande roll. 
