84 
frân Varholmen siel. 61 — 62, nied vilken fiera av nedan 
anförda artlistor visa tvdliga likheter, vidare de av 
Hesselman (1908) näninda arterna frân Gottlands häll- 
marker] och kunna naturligtvis ej betraktas soin primait 
samhöriga med de ursprungliga sessiliflorieta. Andra 
äro skiofila, som t. ex. Cardamine impatiens och Milium. 
Bland in. 1. m. tillfälligt uppträdande arter märkas 
Air a prœcox. Galium saxatile, Myosotis collina, Kadiola, 
Ranunculus bulbosus saint Scleranthus-arlerna, vilka i 
allm. föredraga mera öppetliggande, torra lokaler. En 
annan dylik grupp bildas av Achillea ptarmica. Centaurea 
jacea. Chrysanthemum leucanthemum, Lycopsis arvensis, 
Medicago lupulina, Senecio niscosus, Trifolium arnense m. tl. 
Arter sâdana som Ainus glutinosa, Angelica si Inest ris, 
Cardamine amara. Eriophorum lati folium, Paris, Pedicii- 
laris palustris. Ranunculus ficaria och Trollius m. 11. före- 
komma i sessiliflorieta endast i händelse av genom käll- 
eller bäckdrag etc. ökad markfuktighet. 
I undersökningsomradet kan man inom sessiliflora- 
kullarnas och sydbergens växtlighet urskilja ett rätt stört 
antal arter med västlig utbredning och ett mindre antal 
med östlig d:o. Huvudparten av arterna ha emellertid 
ungefär samma frekvens i V som i Ö. 
De typiskt västliga arterna âro: Aira prœcox. Allium 
nineale, Cotoneaster- arterna, Dryopteris dilalata, Geranium 
sanguineum. Hedera. Lathyrus niger, Melica uni flora, 
Potenlilla rupestris, Quercus sessiliflora, Ribes pubescens, 
Sedum rupestre. Vicia cassubica och V. tetrasperma. Av 
dessa torde Aira och Q. sessiliflora gä längst inât land 
(betr. (Juercus-avien, se Erdtmax 1921 sid. 11). Aven 
följande arter fo'rde ha största frekvens västerut: Berberis, 
Filipendula hexapetala, Hypericum montanum, Radiola, 
Sagina subulata, Saxifraga granulata, Sedum annuum 
samt Teesdalea. Dessa äro funna sä längt österut som 
i Berghem (Hypericum mont.) eher i Orby och Kinna 
(alla de övriga). 
