118 
Trikiterna te sig vid slutad svällning ofta krökta 
och deformerade (Fig. 11). I regeln sönderfaller inom 
kort den regelbundna, sferitiska trikitkomplexen, meren- 
dels pâ det sätt att sektorformiga aggregat avlossna ur 
densamma och flvta ut i mediet (Fig. 12). Struktur- 
bilderna bliva sedan snart diffusa och mindre tydliga. 
I vissa fall kvarstâr dock Strukturen förhallandevis länge, 
ända till 24 timmar; den försvinner emellertid sä sma- 
ningoin under fortsatt svällning av trikiterna, sannolikt 
tili följd av att svavelsvrans utspädningsgrad ökas genom 
ur lüften upptagen fuktighet. 
En undersökning av isolerade trikiter i polariserat 
ljus ger vid handen, att dessa, anmärkningsvärt nog, 
bibebälla sin dubbelbrytning under den första fasen av 
stärkelsekornens omvandling. När svällningen natt sin 
maximalgrad, har dubbelbrytningen dock försvunnit eher 
blivit sä stärkt försvagad, att den knappast later sig 
längre pavisas. 
Stärkelsekornens förhällande i polariserat ljus gällde 
länge som ett av huvudstöden för den NÄGELiska upp- 
fattningen, att de äro uppbyggda av kristalliniska grund- 
element. Som Czapek framhaller, kan dock deras dubhel- 
brytning förklaras även utan antagande av en dylik 
byggnad. Samma bild kommer nämligen till stand i 
varje kolloidiskt gelaggregat, sä snart spänningsförhallan- 
dena där äro symmetriskt fördelade. Som belvsande 
exempel härpa anför Czapek, att de för stärkelsekorn 
utmärkande optiska egenskaperna âterfinnas hos i alko- 
hol härdat orchidéslem (Fischer, I, 74) samt hos stoma- 
cellernas membran, när denna omger slutspringan i 
form av en ring (Strecker, enligt Czapek, 402). Huru 
harmed i själva verket förhaller sig, om stärkelsekorn 
besitta verklig kristallstruktur eller uppbyggas av ett 
kolloidiskt gel, ma lämnas oavgjort. För det första an- 
