119 
tagandet tala emellertid de vid behandling med svavel- 
syra erhâllna bilder, jag i det löregaende beskrivit. 
Den redan ovan antydda, av Meyek utvecklade 
teorien beträffande stärkelsekornens inre byggnad ut- 
mynnar som bekant däruti, att kornets massa uppbygges 
av radiala, tätt ställda trikiter, vilka nämnde forskare 
tillskriver formen av trädlikt förgrenade, dendritiska ele- 
ment; den kompakta grundmassan kommer till stand 
därigenom att dessa fläta sig in i varandra (Meyer, II, 
24). Nâgon dylik, dendritisk Struktur har emellertid, 
sâsom framgar av det ovan anförda, ej kunnat pâvisas 
vid det av mig begagnade förfarandet. I samtliga fall, 
dar vid ytligt betraktande trikiterna förefallit förgrenade, 
har detta förhallande vid närmare undersökning visât 
sig härröra av i varandra intrasslade, men fran varandra 
fria, enkla trikiter. Atminstone vad beträffar potatisstär- 
kelsen, uppbyggas körnen av oförgrenade grundelement. 
I detta sammanhang skall till slut även erinras om 
det kända förhällandet, att förklistrade och dextrinerade 
stärkelsekorn ej lämna i polarisationsmikroskopet det 
karakteristiska, av dubbelbrytning härrörande korset, 
detta även i sädana fall, dar de, morfologiskt sett, te 
sig füllt intakta. En tydlig parallell tili kristallstruktu- 
rens upphävande i dessa fall bar jag funnit i en sam- 
tidigt uppträdande färgbarhet med ett anorganiskt färg- 
ämne, molybdenblatt. Detta absorberas nämligen ener- 
giskt av dextrinerade ocb förklistrade körn, även när 
sädana synas morfologiskt oförändrade, men upptages 
ej ens sparvis av friska, intakta. Förklistrade och dex- 
trinerade stärkelsekorn förhälla sig i detta hänseende 
füllt överensstämmande med typiska kolloider sâsom 
slem och vissa andra ämnen av utpläglad bydrogelnatur. 
