130 
ej har iakttagits och om att växten alltid eher nästan 
alltid är steril finnes ocksà i litteraturen. För närmare 
upplysningar hänvisas tili ett kommande hafte av Here- 
ditas, dar jag raera utförligt behandlat växtens sterilitet 
och fruktsättning. 
Lysimachia Xummularia sprides vegetativt ytterligt 
lätt. Detta i förening med den sällan iakttagna fruktsätt- 
ningen kom mig att förmoda, att samtliga exemplar pä 
ett stalle i regeln endast vore att betrakta som individu- 
aliserade skott frân en och sarama ursprungsplanta, att 
vi med andra ord hade att göra med en enda klon. Om 
nu växten vore självsteril, künde naturligtvis ej fruktsätt- 
ning komma tili ständ inom klonen. 
Denna min arbetshypotes har jag sedermera funnit 
uttalad av Hermann Müller (1873, s. 349), som i för- 
bigäende framkastat, att växten är steril »vielleicht weil 
alle Exemplare derselben Gegend Theilstücke desselben 
Stockes sind.» Warming (1877, s. 120) skriver: At 
selvbestovning imidlertid ikke vil fore til noget Resultat, 
derpaa tyder det, at Planten naesten altid er steril.» (I 
sitt autoreferat i Justs Bot. Jahresb. säger han, att: 
»Früchte werden doch nie beobachtet.») Kerner v. 
Marilaun (1898, s. 363) uppräknar vär växt bland 
nägra arter, där självpollination ej ger nâgot résultat. 
Genom att pollinera exemplar frân vitt skilda trakter 
med varandra borde man tydligen ha utsikt att erhalla 
genotypiskt olika föräldrar och kanske därför ocksa 
frnktsättning. Jag inlörskrev för den skull plantor frân 
olika delar av Europa och utförde med dessa under 
somrarna 1918 och 1919 närmare 800 pollineringar. 
En del, ehuru-relativt fä, voro självpollineringar, vilka 
alla gävo negativt résultat. Korspollinering hade däremot 
i Hera fall fruktsättning tili följd. 
En översikt av mina försök lämnar schemat sid. 
131. De stora sitTrorna betyda antalet erhällna kaps- 
